ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року                                                               Справа № 924/293/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Дужич С.П. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року у справі № 924/293/21 (суддя Вибодовський О.Д.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Анкос, ЛТД"   
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення 279 447,84 грн
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 1, 2 статті 271, частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року у справі № 924/293/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Анкос, ЛТД"  до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 279 447,84 грн задоволено.
Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Анкос, ЛТД"  275 940,00 грн - основний борг, 748,44 грн - 3% річних, 2 759,40 грн - інфляційних втрат, 4 191,72 грн - витрат по оплаті судового збору та 1 665,08 грн - понесених судових витрат.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову щодо стягнення 748,44 грн - 3% річних, 2 759,40 грн - інфляційних втрат та 1 665,08 грн - понесених судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 червня 2021 року у справі №924/293/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року у справі №924/293/21. Встановлено строк позивачу для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України).
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також беручи до уваги категорію та складність справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, які вказують на незначну складність даної справи, колегія суддів визнає її малозначною та з огляду на оскарження рішення місцевого господарського суду лише в частині стягнення 748,44 грн - 3% річних, 2 759,40 грн - інфляційних втрат та 1 665,08 грн - понесених судових витрат дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року у справі №924/293/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
У резолютивній частині ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 червня 2021 року у даній справі запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку передбаченому ст.263 ГПК України. Однак, позивач наданим процесуальним правом не скористався, відзиву до суду не подав.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано сторонами у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.94-96).
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.11.2020 між ТОВ Фірма "Анкос, ЛТД" (постачальник/позивач) та ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець/відповідач) був укладений договір поставки №17022/53-124-01-20-12814 (далі - договір, а.с. 9-13), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язувавься  поставити  і  передати  у  власність покупцю товар, а покупець в свою чергу зобов`язувався прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.
Предметом поставки по даному договору є товар: код 24320000-3 згідно ДК 021-2015 Основні органічні хімічні речовини.
Згідно п.1.4 договору ціна товару по договору становить 229 950, 00 (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% 45 990,00 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок). Всього ціна договору складає: 275 940,00 (двісті сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок гривень 00 копійок).
Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості.
Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар (термопаста, 30 кг) на загальну суму 275 940,00 грн, що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною №2 від 08.01.2021, підписаною обома сторонами без будь-яких зауважень чи (або) заперечень щодо кількості, якості товару та його вартості (а.с.15) та податковою накладною №2 від 08.01.2021 (а.с.17).
Фактично (з врахуванням транспортування ТОВ "Нова Пошта" за експрес-накладною № 59000631899758) товар поставлений на склад відповідача 11.01.2021 (а.с.16), а відтак згідно умов договору оплата за поставлений товар мала відбутись в строк до 10.02.2021.
Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого останнім створена заборгованість в розмірі 275 940,00 грн.
При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.
Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 275 940,00 грн обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 712, 692 ЦК України.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення з останнього 7 48,44 грн 3% річних та 2 759,40 грн інфляційних втрат за період з 10.02.2021 по 13.03.2021, згідно поданого позивачем розрахунку.
При цьому, посилання скаржника на існування форс-мажорних обставин, а саме запровадження з 01.07.2019 нового ринку електричної енергії в Україні, і як наслідок кризовий стан енергетичної галузі, а також фінансування запроваджених карантинних заходів у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу COVID-19, як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно договору, колегією суддів до уваги не беруться з огляду на таке.
Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.2014, за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов`язань однією із сторін.
Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб`єктів, що мають його підтверджувати.
Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін. (п. 7.1 договору)
Відповідно до п. 7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Сертифікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні", або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.
Слідзазначити, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними і що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Тобто, виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).
Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за невиконання зобов`язання.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до п. 7.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, що впливають на виконання зобов`язань за договором поставки №17022/53-124-01-20-12814 від 30.11.2020, а тому колегія суддів вважає доводи відповідача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Також безпідставними є доводи скаржника, що нарахування кредитором для боржника відсотків річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватись лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, оскільки в силу положень чинного податкового законодавства, а також статей 625, 627, 629, 632 ЦК України, нарахування інфляційних втрат та відсотків річних здійснюється на загальну суму заборгованості за договором, навіть за умови, що така заборгованість включає суму ПДВ.
При цьому, нараховані на суму ПДВ інфляційні втрати та відсотки річних не включаються до суми ПДВ, визначеної договором, оскільки незалежно від нарахування їх на суму ПДВ виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Колегія суддів зазначає, що грошове зобов`язання – це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.
Отже, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару в загальній сумі 275 940,00 грн і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами в Специфікації №1 (яка є Додатком до договору та є його невід`ємною частиною) з урахуванням податку на додану вартість. Зазначений розмір грошового зобов`язання перед позивачем відповідачем не заперечується, а відтак доводи скаржника щодо необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на договірну вартість з врахуванням ПДВ є безпідставними, оскільки ст. 625 ЦК передбачає стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з простроченої суми боргу.
Щодо заяви позивача від 22.04.2021 про відшкодування відповідачем судових витрат в розмірі 7 656,80 грн (з яких 4 191,72 грн - судовий збір, 3 465,08 грн - судові витрати, пов`язані з розглядом справи), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про її часткове задоволення з огляду на таке.
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як вбачається із матеріалів справи, до понесених позивачем судових витрат на суму 3465,08 грн у даній справі, які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача, віднесено: витрати на проїзд в сумі 1 265,08 грн (проїзд з м. Харкова до м. Києва 07.04.2021, проїзд з м. Києва до м. Хмельницький 07.04.2021, проїзд з м. Хмельницький до м. Києва 08.04.2021, проїзд з м. Києва до м. Харкова з 08.04.2021 по 09.04.2021); витрати проживання у м. Хмельницький в готелі з 07.04.2021 року по 08.04.2021 на суму 400,00 грн; добові за три доби відрядження з 07.04.2021 по 09.04.2021 - 1800,00 грн.
Згідно частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем до заяви додано наказ про відрядження № 0504/21-1 від 05.04.2021; посвідчення про відрядження; копію платіжного доручення №696 від 01.04.2021; посадочний документ №000В4259-ED7F-44D0-0001 від 01.04.2021 (проїзд з м. Харкова до м. Києва 07.04.2021); посадочний документ №000В4259-7FFF-33А7-0001 від 01.04.2021 (проїзд з м. Києва до м. Хмельницький 07.04.2021); посадочний документ №000В4259-AFFF-4С1А-0001 від 01.04.2021 (проїзд з м. Хмельницький до м. Києва 08.04.2021); посадочний документ №000В4259-7D7F-4СID-0001 від 01.04.2021 (проїзд з м. Києва до м. Харкова з 08.04.2021 по 09.04.2021); докази проживання в м. Хмельницький (рахунок-фактура №00000000000000004508 від 07.04.2021 та квитанція №04197 від 07.04.2021; фіскальний чек №0000054208 від 07.04.2021); звіт про використання коштів, виданих на відрядження №6 від 12.04.2021.
Слід зазначити, що транспортні витрати та витрати на проживання є такими, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі пункту 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України.
Судом встановлено, що саме Жарікова О.М. від імені позивача - ТОВ Фірма "Анкос, ЛТД" приймала участь у судовому засіданні по даній справі 08.04.2021, яке було призначено в Господарському суді Хмельницької області, а отже і видатки, пов`язані з її проїздом та проживанням, які сплачені позивачем представнику в повному обсязі, підлягають компенсації відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, судом береться до уваги те, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 24.03.2021 у справі №924/293/21, серед іншого, призначено підготовче засідання у даній справі на 08 квітня 2021 року та визнано явку сторін обов`язковою.
Разом з тим, доказів понесення позивачем витрат у розмірі 1800,00 грн, як вартості витрат на відрядження (добові), суду не надано, в зв`язку з чим вказані витрати не можуть бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача.
Щодо судових витрат, пов`язаних зі сплатою позивачем судового збору в розмірі 4 191,72 грн, то суд враховує, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Анкос, ЛТД", дані витрати у відповідності до вимог ч.9 ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у повному обсязі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви позивача про відшкодування відповідачем судових витрат на суму 1 665,08 грн (витрати на проїзд та проживання). При цьому, у стягненні судових витрат в розмірі 1 800,00 грн (добові за три доби відрядження) суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред`явлено до стягнення безпідставно.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.  
Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                     
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 травня 2021 року у справі №924/293/21 залишити без змін.  
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
4. Справу №924/293/21 повернути  Господарському суду Хмельницької  області.

Головуюча  суддя                                                                       Коломис В.В. 

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.  

Суддя                                                                                              Дужич С.П.