Ухвала
іменем України 
02 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 753/3291/20
провадження № 51-3727 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду     м. Києва від 29 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року,
встановив:
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК)до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Залишено незмінним запобіжний захід — утримання під вартою до набрання вироком законної сили.   
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 10 листопада                  2019 року. 
 
Постановлено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.
 
Також постановлено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_7 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.
 
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
 
За цим вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
10 листопада 2019 року близько о 23:05 ОСОБА_4 , у стані наркотичного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Lexus GS 300», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у крайній лівій смузі проїзної частини просп. Бажана в м. Києві, зі сторони мосту Південного в напрямку Дніпровської набережної, в порушення вимог підпункту «а» пункту 2.9 та пунктів 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху(далі – ПДР), під час виконання маневру перестроювання, не впевнився у його безпечності для транспортних засобів, що рухалися у попутному напрямку, не дотримався безпечного інтервалу і безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у попутному напрямку, попереду нього, займаючи третю смугу. 
Внаслідок зіткнення автомобіль «Lexus GS 300», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 виїхав на тротуар, розташований справа від проїзної частини      просп. Бажана, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 завдано тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона померла на місці пригоди, а ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з якими був госпіталізований до КМКЛ ШМД.
Порушення вимог пунктів 10.1; 13.1; 13.3 Правил дорожнього руху знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме — в спричиненні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричини смерть останньої на місці пригоди, ОСОБА_10 — тілесних ушкоджень середнього ступенютяжкості.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень щодо його підзахисного та призначення йому більш м’якого покарання без ізоляції від суспільства. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі враховав, що вказане кримінальне правопорушення вчинено через необережність, а також особу засудженого, який характеризується позитивно як за місцем проживання, так і за місцем навчання у Київському національному торгово-економічному університеті, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, вказує на те, що районним судом не в повній мірі зважено на пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття засудженого та його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини посткримінальної поведінки.
Вважає, що, при вирішення подальшої долі засудженого, судами першої та апеляційної інстанцій не було надано останньому можливості виправитись без ізоляції від суспільства і не було призначене покарання, яке б дозволило йому проходити іспитовий термін без реального покарання.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення засудженим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником не оспорюється та не заперечується. 
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання засудженому через суворість та можливість призначення йому більш м’якого покарання без ізоляції від суспільства є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За частиною 1 статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання в межах санкції       частини 2 статті 286 КК КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі і наявність порушення ПДРв діях водія автомобіля       «Renault Logan», д.н.з.  НОМЕР_2 ОСОБА_8 , яке хоча і не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з пригодою, але могло опосередковано вплинути на прийняття рішення ОСОБА_4 щодо виконання маневру, а також грубе порушення засудженим підпункту «б» пункту 12.9 ПДР щодо швидкісного режиму, яке хоча і не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, але в цілому негативно характеризує дії ОСОБА_4 , відношення засудженого до вчиненого, який вину визнав, вибачився перед потерпілими, висловив готовність нести покарання за скоєне та бажання відшкодувати шкоду потерпілим.
Також, районний суд врахував дані про особу засудженого, його молодий вік, наявність позитивних характеристик, те, що останній навчається, на спеціальних обліках не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, але має стягнення за адміністративні правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.
При цьому місцевий суд відніс до обставин, що пом`якшують покарання засудженому його щире каяття та часткове відшкодування шкоди матері потерпілої. 
 
Крім того, на підставі частини 2 статті 66 ККсуд вважав за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті, — вибачення перед потерпілими.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд першої інстанції визнав вчинення злочину засудженим в стані наркотичного сп`яніння.
Перевіряючи вказаний вирок суду, апеляційний суд додатково зважив на враховані судом першої інстанції обставини, які впливають на визначення міри покарання та дійшов висновку про те, що призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважав безпідставними доводи захисника про те, що районний суд не в повній мірі врахував дані про особу засудженого, пом`якшуючі покарання обставини, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю, а також те, що вказане кримінальне правопорушення було вчинено з необережності, оскільки, всі обставини, на які посилався захисник у своїй апеляційній скарзі, судом при призначенні засудженому покарання враховано в повному обсязі.
Також, апеляційний суд, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння, яке в тому числі спричинило смерть потерпілої, не вбачав підстав вважати призначене йому покарання у виді 6 років позбавлення волі несправедливим через його суворість.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки призначене покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого засудженим злочину та всім обставинам кримінального провадження. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
При цьому, переконливих доводів щодо зміни судових рішень та призначення засудженому покарання із застосуванням положень статті 75 КК у касаційній скарзі захисника не наведено.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
 
Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене засудженому ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.
 
Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Зважаючи на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
 
постановив:
Відмовити захисникузасудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                     ОСОБА_3