ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України
16 вересня 2021 року
м. Харків

справа № 641/7674/20
провадження № 22-ц/818/2456/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голубенка Олександра Юрійовича – представника Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року в складі судді Онупко М.Ю.,

у с т а н о в и в :

30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати -  ОСОБА_2 . Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді квартири  АДРЕСА_1 та  автомобілю ВАЗ 2121, 1985 року випуску, державний номерний знак   НОМЕР_1 .  ОСОБА_2  за  життя заповіту не склала. 
Позивач зверталася до Четвертої міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з питанням оформлення спадщини, однак отримала постанову від 23 вересня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що вона пропустила строк у шість місяців на прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказала, що вона є матір`ю п`ятьох дітей, четверо з них є школярами. Постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на усій території України було запроваджено карантин, яким у тому числі, було заборонено відвідувати заклади освіти її здобувачами. З метою забезпечення належної організації процесу дистанційного навчання своїх дітей, позивач кожного дня у період з 13 березня 2020 року до 29 травня 2020 року приймала активну участь в організації навчального процесу усіх чотирьох школярів та витрачала увесь свій вільний час на організацію дистанційного навчання, харчування та організацію сімейного побуту для чотирьох дітей. Після закінчення процесу навчання з 30 травня 2020 року, у зв`язку з вжитими урядом України карантинних заходів діти перебували вдома, оскільки літні дитячі табори для відпочинку були зачинені, та відповідно у літні місяці перебували в житловому приміщенні, де вони разом проживають.
Крім того, приблизно за тиждень до закінчення строку на прийняття спадщини у період з 14 вересня 2020 року по 25 вересня 2020 року захворіла дитина позивача – ОСОБА_3 , 2005 року народження, що також є поважною причиною, яка завадила їй своєчасно звернутися до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року  позовні вимоги  ОСОБА_1 – задоволено частково. Визначено  ОСОБА_1  додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті  ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набранням рішенням суду законної сили. Стягнуто з територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80  грн. 
Рішення  суду першої інстанції мотивовано тим, що  відповідно до положень статті 1272 ЦК України спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, має право на звернення до суду з позовом про визначення йому додаткового строку на подання такої заяви.
12 лютого 2021 року ОСОБА_4 – представник Харківської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 12 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляд справ у суді першої інстанції» при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогам про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових витрат, то в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в апеляційному порядку не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 17 березня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 8).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 15 грудня 1978 року підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_2 (а. с. 9).

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 15).
В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
При поданні позову до суду ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн відповідно до квитанції № 47572 від 28 вересня 2020 року (а. с. 7).
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року  позовні вимоги  ОСОБА_1 – задоволено частково. Визначено  ОСОБА_1  додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті  ОСОБА_2 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набранням рішенням суду законної сили. Стягнуто з територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80  грн. 
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення судами окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалюючи 24 грудня 2020 року рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме - визначив додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в один місяць. При цьому, позивачкою пред`явлений позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини строком у три місяці.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог.
Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви в розмірі 840,80 грн.
З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в загальному розмірі 280,27 грн підлягає стягненню з територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 . 
Згідно з положеннями пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. З територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 280, 27 грн.
Посилання Харківської міської ради в апеляційній скарзі на те, що при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки, є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони (якою є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради) понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому судова колегія враховує, що за відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись статтями 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 – представника Харківської міської ради  - задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року - змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Стягнути з територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 280, 27 (двісті вісімдесят грн 27 коп.) грн судового збору.
В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий –                                                                               А.В. Котелевець 

Судді – І.В. Бурлака
О.М. Хорошевський