Номер провадження: 22-ц/813/5989/21 
Номер справи місцевого суду: 501/695/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
                               Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                        Хухрова С.В.,
представника ДП «МТП «Чорноморськ» - Марченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа - Незалежна профспілка працівників «Морського торговельного порту «Чорноморськ», про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:
      
05.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просив:
-наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») за № 605 від 06.12.2018р. «Про зміну істотних умов праці», в частині пункту 2 Наказу, щодо встановлення докеру-механізатору третього класу четвертого терміналу ОСОБА_1 режиму роботи, визнати незаконним та скасувати; 
-наказ виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Чорноморськ» за № 156/О-2 від 25.03.2019р. «Про припинення трудового договору» і звільнення ОСОБА_1 з ДП «МТП «Чорноморськ» визнати незаконним та скасувати;
-поновити ОСОБА_1 в ДП «МТП «Чорноморськ»» на посаді докера-механізатора третього класу четвертого терміналу;
-стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ», код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03.04.2019р. по час постановлення рішення суду.
-рішення суду, в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, допустити до негайного виконання;
-стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ», код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі визначених квитанціями (т.1, а.с. 3-5, 54-56).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до п.4 ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п.13 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників і службовців підприємств, закладів, організацій затверджених Державним комітетом СССР по труду і соціальним питанням від 20.07.1984р. за №213, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації, разом з роботодавцем вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо.
Проте вирішення таких питань і погодження графіків відповідачем здійснено не було.

Дана справа слухалась судами неодноразово.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26.12.2019р., позовні вимоги ОСОБА_1 були залишені без задоволення (т.1, а.с.97-99, 150-155).
Однак, Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року (а.с.202-205) касаційну скаргу позивача ОСОБА_1 було задоволено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 травня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26.12.2019р. скасовано справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с.202-205).

В подальшому, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2020 року позов  ОСОБА_1  був задоволений (т.1, а.с. 235-241).

В апеляційній скарзі ДП «МТП «Чорноморськ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2020 року, та постановлення нового, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (т.1, а.с.243-248).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (т.2, а.с.11-15), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд виходив із того, що позивач працював в ДП «МТП «Чорноморськ»» докером-механізатором 3-го класу 4-го терміналу (т.1, а.с.7-зв).

31 липня 2017 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Ресурс-Холдинг» (далі - ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг») укладено договір оренди №17/173-о/д нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно з яким в оренду товариству передано частину майна ДП МТП «Чорноморськ» (т.1, а.с.30- 42).
Пунктами 2.4. та 2.5. Угоди від 29 листопада 2017 року про співробітництво в галузі соціально-трудових та господарських відносин, що виникають відповідно до окремих положень договору оренди державного нерухомого майна від 31 липня 2017 року, передбачено, що Підприємство та Порт гарантують працевлаштування на Підприємстві по переводу з порту працівників Порту, які виявили бажання працювати на створених Підприємством робочих місцях та гарантується повернення цих працівників в Порт у разі розірвання Договору оренди (т.1, а.с.44).
Крім того, п. 3.3 Угоди від 29 листопада 2017 року про співробітництво в галузі соціально-трудових та господарських відносин, що виникають відповідно до окремих положень договору оренди державного нерухомого майна від 31 липня 2017 року, передбачено, що ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» зобов`язалося прийняти до себе на роботу по переведенню 100 працівників з ДП МТП «Чорноморськ», які відповідають кваліфікаційним вимогам створених робочих місць, та гарантувало збереження суттєвих умов праці кожного переведеного працівника (т.1, а.с.43-47).
Відповідно до зазначеної Угоди, Незалежна профспілка працівників «Морського торговельного порту «Чорноморськ», попередньо досягнувши згоди по всім суттєвим умовам, у тому числі уклала Угоду в галузі соціально-трудових правовідносин працівників порту. При цьому, згідно п.4.5 Угоди, Порт та Профспілки самостійно забезпечують погодження положень цієї Угоди між собою, доведення її змісту працівникам та гарантують додержання її виконання в частинах, пов`язаних з правовідносинами Порту з Профспілками та працівниками Порту.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що Профспілки, укладаючи Угоду від 29 листопада 2017 року про співробітництво в галузі соціально-трудових та господарських відносин, що виникають відповідно до окремих положень договору оренди державного нерухомого майна від 31 липня 2017 року, врегулювали умови праці та соціальні гарантії працівників, які за власним бажанням перейдуть працювати до ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» і ніяким чином дана Угода не стосується працівників, що залишаться працювати в ДП МТП «Чорноморськ».
Наказом в.о. директора ДП МТП «Чорноморськ» від 06 грудня 2018 року №605 «Про зміну істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу» (а.с.9) з 19 грудня 2019 року на четвертому терміналі цього підприємства створено бригади докерів-механізаторів № НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що було викликано змінами в організації виробництва і праці, а саме укладанням договору оренди від 31 липня 2017 року №17/173-о/д нерухомого майна, що належить до державної власності.
За змістом п. 5 вищевказаного наказу № 605, та на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України вирішено звільнити робітників, які відмовились від переходу у знов створені бригади докерів-механізаторів 4 терміналу з відповідним режимом роботи.

07.12.2018р. позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з вищезазначеним наказом і виразив свою незгоду з ним (т.1, а.с.26).
08 січня 2019 року позивач ознайомлений з повідомленням про зміну істотних умов праці, відповідно до якого йому запропоновано переведення у бригаду №421 з режимом роботи, який зазначений у пункті 2 наказу від 06 грудня 2018 року №605. Запропоновано у найкоротший строк письмово поінформувати адміністрацію Порту шляхом подання відповідної заяви на ім`я директора про надання згоди на переведення у бригаду № 421 з новим режимом роботи. У разі відмови від продовження роботи у нових умовах праці позивача попереджено про можливе звільнення за п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України   з виплатою вихідної допомоги. 
Від поставлення підпису про ознайомлення позивач відмовився (т.1, а.с.69).

За змістом службового листа від 05 квітня 2019 року №214/03.4-01.08 станом на 01 грудня 2018 року на 4 терміналі Порту залишилось 63 докера-механізатора, що унеможливило створити шість комплексних бригад необхідних для нормальної роботи терміналу. 
Враховуючи, що для організації роботи однієї технологічної лінії на генеральних вантажах необхідно мінімум 12 докерів-механізаторів, а у бригаді № 409 було 10 працівників, у бригаді №410 - було 11, у бригаді № 416 - було 6, у бригаді № 419 - було 16, у бригаді №417 - було 5 та у бригаді № 418 - було 15 працівників, зазначене негативно впливало на виконання терміналом своєї основної функції по обробці суден та вагонів. У зв`язку з цим було прийнято рішення про перегрупування докерів-механізаторів у бригадах та відповідно встановлення нового режиму роботи для новостворених бригад. Всі докери-механізатори (окрім 5 чоловік третьої бригади № 419) добровільно написали заяви на переведення до нових бригад та новий графік роботи.

У зв`язку з цим, наказом від 25 березня 2019 року №156/О-2 було припинено трудовий договір та звільнено позивача ОСОБА_1 з 03 квітня 2019 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за  відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, підстава -  повідомлення про зміну істотних умов праці, наказ від 06 грудня 2018 року №605 (т.1, а.с.57).

Ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У відповідності до ч.ч.3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається їх зміна, при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.
Вказаною нормою трудового законодавства передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі №761/11887/15-ц (провадження №61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі п. 6 ч. 1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

Однак, як вбачається з матеріалів справи у визначений законом двомісячний термін позивач не відмовлявся від роботи в нових умовах праці і ніяких заяв про те, що він відмовляється працювати в нових умовах праці на адресу відповідача не подавав а лише зазначив свою незгоду з наказом № 605 від 06.12.2018р.

У статтях 247 КЗпП України, 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено виключні повноваження виборного органу первинної профспілкової організації, зокрема і щодо спільного з власником або уповноваженим ним органом вирішення питання режиму роботи підприємства (пункт 4 частини першої статті 247 КЗпП України, пункт 4 частини першої статті 38 зазначеного Закону).
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.10, 55, 93), та не оспорюється її учасниками, позивач є членом Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» (а.с.19-22, 65-68).
Відповідно до умов трудового договору позивач працював у відповідача на посаді докера-механізатора 4го терміналу третього класу з режимом роботи в день - (800- 2000) ніч - (2000 – 800) 24 години відпочинок, в день – (800- 2000) і 48 годин відпочинок, що також підтверджено матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

06.12.2018р. на підставі наказу за №605  «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу», за підписом тимчасово виконуючого обов`язки директора порту О.Ф.Медведик (т.1, а.с.9), у зв`язку з укладанням між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Одеській області та з ТОВ «Еко-Ресурс_Холдінг» договору оренди №17/173-о/д нерухомого майна, що належить до державної власності проводиться з 19.12.2019р. заміна нумерації, укрупнення бригад докерів-механізаторів четвертого терміналу та запровадження нового режиму роботи для докерів-механізаторів 4-го терміналу (в день - (800- 2000) ніч - (2000 – 800) з робочим часом 11 годин, після денної зміни відпочинок 24 години, після нічної зміни 48 годин відпочинку).
Крім того, як вбачається з наказу № 605 від 06.12.2018 року новий режим роботи для позивача запроваджено без участі та узгодження з Незалежною профспілкою працівників МТП «Чорноморськ».

З огляду на викладені обставини, суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідачем порушено порядок запровадження нового режиму роботи для позивача, який визначено вищевказаними нормами Закону.

Що стосується доводів відповідача та заявника апеляційної скарги ДП МТП «Чорноморськ» про те, що режим роботи позивачеві запроваджено у відповідності до Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП МТП «Чорноморськ», то суд першої інстанції правильно не взяв їх до уваги, оскільки в даному випадку мова йде про суттєві умови трудового договору, у відповідності до яких позивач не працював за режимом роботи, який зазначено в Правилах внутрішнього трудового розпорядку ДП МТП «Чорноморськ» та в наказові № 605 «Про зміни істотних умов праці для докерів-механізаторів 4 терміналу» від 06.12.2018р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Профспілки, укладаючи Угоду від 29 листопада 2017 року про співробітництво в галузі соціально-трудових та господарських відносин, що виникають відповідно до окремих положень договору оренди державного нерухомого майна від 31 липня 2017 року, врегулювали умови праці та соціальні гарантії працівників, які за власним бажанням перейдуть працювати до ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» і ніяким чином дана угода та соціальні гарантії не стосується працівників, що залишаються працювати ДП МТП «Чорноморськ».

Виходячи з викладеного, ДП МТП «Чорноморськ» був зобов`язаний запроваджувати новий режим роботи для позивача ОСОБА_1 у порядку, визначеному у статтях 247 КЗпП України, 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача ОСОБА_1 є незаконним, так як наказ виконуючого обов`язки директора ДП «МТП «Чорноморськ»» за №156/О-2 від 25.03.2019р. «Про припинення трудового договору» і звільнення позивача з ДП «МТП «Чорноморськ»» є наслідком неправомірного запровадження нового режиму роботи.
У зв`язку з цим та у відповідності до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд також дійшов обгрунтованого висновку про те, що середньоденний заробіток позивача складає 185 грн., у зв`язку з чим середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.04.2019р. по 01.12.2020р. складає: 400 р/з х 185 грн. = 74000,00 грн., які суд правильно стягнув з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги зі своїм розрахунком середнього заробітку позивача ОСОБА_1 , розрахунку суду не спростовують, оскільки в розрахунку апеляційної скарги мова йде, що за основу роботи позивача потрібно брати 400 робочих змін, в той час як в розрахунку вказано про 400 робочих годин.

Що стосується вихідної допомоги, яка була виплачена позивачу у розмірі 8370,45 грн., то вона дійсно підлягає поверненню до ДП «МТП «Чорноморськ» позивачем ОСОБА_1 , оскільки наказ № 156/О-2 від 25.03.3019 року, яким було звільнено ОСОБА_1 з роботи, визнаний судом недійсним і скасований.

Крім того, суд першої інстанції також правильно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2305,20 грн. та допустив негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, а також стягнув на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, що передбачено ст. 430 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 19.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк 

        
Т.В. Цюра