П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1406/21	
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.
          
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого судді:  Шляхтицького О.І.
          суддів: Домусчі С.Д. ,  Семенюка Г.В. 
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від  28квітня 2021 року по справі №540/1406/21 за позовом    ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 під час її перерахунку на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі № 540/1765/20 від 31.10.2020 з 90% від відповідних сум винагороди судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області на 50% винагороди судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області №304/02 від 25.02.2020 року в розмірі 90% винагороди судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області, враховуючи стаж на посаді судді 25 років 00 місяців 25 днів, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.
          В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ. 27.02.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надано довідку про суддівську винагороду, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області №2304/02 від 25.02.2020 року.
За змістом вказаної довідки суддівська винагорода позивача складалася з: посадового окладу - 63060 грн, надбавки за адміністративну посаду 10% - 6306,00 грн та надбавки за вислугу років 60% - 37836 грн, всього 107 202,00 грн, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №2 від 04.03.2020 позивачу було відмовлено в проведенні такого перерахунку.
Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 540/1765/20 від 31.10.2020 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року, позов задоволено.
На виконання вищезазначеного рішення, ГУ ПФУ здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , однак при здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 50% суддівської винагороди.
Не погодившись з таким перерахунком та зменшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 50% рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відсутні підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, оскільки розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути здійснений із застосуванням одночасно двох різних законів, а саме: щодо відсоткового показника суддівської винагороди відповідно до правової норми, що втратила чинність, а розмір суддівської винагороди - за Законом №1402-VIII, оскільки зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства та суперечить змісту рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 щодо необхідності встановлення однакового підходу до визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський окружний адміністративний суд рішеннямвід28 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 під час її перерахунку на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі №540/1765/20 від 31.10.2020 року з 90% від відповідних сум винагороди судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області на 50% винагороди судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою про суддівську винагороду, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області №304/02 від 25.02.2020 року в розмірі 90% винагороди судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області, враховуючи стаж на посаді судді 25 років 00 місяців 25 днів, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, а саме неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- згідно з положеннями п. 25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному вказаним Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання обчислюється відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №245З-VI від 07.07.2010. Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 вищевикладені норми пункту 25 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Обставини справи.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 №1321/0/15-17 ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області в зв`язку з поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 статті 126 Конституції України.
Наказом Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06.06.2017 №10-04-2/29 ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 07.06.2017 року в зв`язку з відставкою.
Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 08.08.2017 у справі №658/2421/17, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та, зокрема, зобов`язано Каховське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області визначити стаж судді Єйбога І.М. та провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу судді 25 років 00 місяців 25 днів у розмірі 90% місячної суддівської винагороди працюючого судді, починаючи з 07 червня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453.
27.02.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додавши до неї довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.02.2020 № 304/02, видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області. За змістом вказаної довідки суддівська винагорода позивача складалася з: посадового окладу - 63060 грн, надбавки за адміністративну посаду 10% - 6306,00 грн та надбавки за вислугу років 60% - 37836 грн, всього 107 202,00 грн, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №2 від 04.03.2020 позивачу було відмовлено в проведенні такого перерахунку.
Не погодившись з рішенням відповідача, позивач вернувся до суду з позовом і рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі №540/1765/20 від 31.10.2020 року, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 2 від 04.03.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області № 304/02 від 25.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 р. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Зазначеним рішенням також зазначено, що зобов`язання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року у розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці № 304/02 від 25.02.2020 є передчасною.
На виконання вищезазначеного рішення, ГУ ПФУ здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , однак при здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 50% суддівської винагороди.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.
Також, рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 08.08.2017 у справі №658/2421/17, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017, встановлене право позивача на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди.
Отже, позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до вищевказаних судових рішень, у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Застосування показника, передбаченого частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача є протиправним, оскільки стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції неправильними і такими, щоне відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №245З-VI від 07.07.2010 року та Рішенням Конституційного Суду України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Вимогами частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Також у цій правовій нормі зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).
Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Частиною другою цієї статті передбачено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини третьої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частинами четвертою та п`ятою цієї ж правової норми передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
У свою чергу, розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 цього розділу визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23).
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).
Пунктом 25 цього розділу встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні Суд наголосив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини 6 статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац 4 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци 5, 6 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом України № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
З огляду на викладене, з 19 лютого 2020 року судді, які вийшли у відставку, мають право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі саме положень Закону № 1402-VIII.
Водночас, такий Закон передбачає проведення відповідного розрахунку, виходячи з 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Посилання позивача про порушення його прав на отримання довічного грошового утримання у розмірі, визначеному на підставі положень Закону № 2453-VI, колегія суддів вважає помилковим.
Конституційний Суд України у рішенні від 18 лютого 2020 року наголошує, що встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Як убачається зі змісту зазначеного Закону, розмір суддівської винагороди складався у тому числі із посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, у той час як Закон №1402-VIII закріплює розмір посадового окладу для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Законом №1402-VIII встановлено новий, інший підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, а тому всім суддям, незалежно від дати виходу у відставку, утримання підлягає розрахунку згідно із положеннями саме Закону №1402-VIII.
Проведення розрахунку довічного грошового утримання суддям, які виходили у відставку до набрання чинності Законом №1402-VIII, із застосуванням положень такого Закону, а також Закону №2453-VI призведе до того, що утримання таких суддів буде значно більшим за своїм розміром ніж те, яке зможуть отримати судді, які підуть у відставку за Законом №1402-VIII.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень при розрахунку відповідачем відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З приводу посилання  позивача на рішення суду  рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 08.08.2017 у справі № 658/2421/17, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017, встановлене право позивача на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90%, колегія суддів зазначає, що вказаний розмір відсотку встановлений на підставі Закону України від 07.07.2010 № 2453 "Про судоустрій і статус суддів".          Водночас, як було зазначено вище, поточне нарахування довічного утримання   здійснюється на підстави Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Зазначене кореспондується із висновком Європейського Суду у справі “Великода проти України”, в якому суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни. Такий висновок судом зроблений з урахуванням постанови Верховного Суду України від 05.11.2013 року у справі № 21-293а13, в якій зазначено, що в рішенні суду про призначення особі пенсії визначається дата, з якої особа має право на отримання пенсії чи її перерахунок, оскільки порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання. Також судом враховано рішення Європейського суду з прав людини у справі “Валентина Никанорівна Великода проти України” в якому суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесено зміни. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 23.10.2019 в справі № 809/627/18.
Окрім того позивач не довів, що розмір його довічного утримання зменшився.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до пункту 2  частини  1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України,  за  наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній  частині  або змінити судове рішення
Згідно з пункту 4  частини  1,  частини 2 статті317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній  частині  або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або  порушення  норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250,   311, 315,   317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від  28 квітня 2021 року – скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.