ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6615/21 Справа № 175/5648/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шабанов А.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року про забезпечення позову 
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою, –

В С Т А Н О В И Л А:

14 вересня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення зустрічного позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою.
       Заява мотивована тим, що 05 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 990/33-53, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 90 000 доларів США.
       В забезпечення виконання умов кредитного договору № 990/33-53 від 15 серпня 2008 року між сторонами укладено Іпотечний договір № 9, відповідно до пункту 1.1. якого передано в іпотеку в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 990/33-53 від 15 серпня 2008 року нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
       Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року в цій справі визнано недійсним договір іпотеки від 15 серпня 2008 року; скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гупало К. В. та зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна № 115; виключено з Єдиного реєстру іпотек відомості щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки № 9 від 15 серпня 2008 року; виключено з Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо накладення заборони відчуження за вказаним договором іпотеки.
       11 серпня 2014 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ ГУЮ у Дніпропетровській області виконане вказане заочне рішення та припинено заборону на відчуження відносно вказаної квартири.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду.

       14 вересня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало зустрічний позов до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою.
Також, 14 вересня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало заяву про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що оскільки іпотека та заборона на відчуження вказаної квартири були припинені на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року, скасованого 14 серпня 2015 року, банк просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки та предметом спору.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року задоволено заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 . 

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 як особа, що не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року про накладення арешту на нерухоме майно, у якій просила її скасувати. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що арешт накладено на майно, яке належить їй на праві власності та було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року. 
Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача шляхом визнання договору іпотеки недійсним та зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою відмовлено, але одночасно з ухваленням рішення суд не скасував заходи забезпечення позову, що порушує її права як власника квартири. Вказує, що під час вирішення питання про накладення арешту на майно суд першої інстанції не встановив особу власника квартири та не залучив її до участі в справі.

       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року про накладення арешту на нерухоме майно залишено без змін.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У січні 2020 року до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду звернулася ОСОБА_1 , яка просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ "Укрсоцбанк" про забезпечення позову відмовити /а.с. 148-151/. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що арешт накладено на майно, яке належить їй на праві власності, та було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2  про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою було відмовлено, але одночасно з рішенням суду судом не було скасовано заходи забезпечення позову. 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона є цілком обґрунтованою та співмірною із заявленими вимогами.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року “Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
       Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
       Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення перебуває в залежності від положень процесуального закону.
       Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
       Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
       Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № 990/33-53 між ОСОБА_2 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 90 000 доларів США .
       Також, було укладено іпотечний договір № 9 у відповідності до якого ОСОБА_2 , у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Який було зареєстровано в реєстрі іпотек реєстраційний номер 7752198 15.08.2008 року (а.с.68).
       У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в якому просила визнати договір іпотеки № 9 від 15 серпня 2008 року укладений між нею та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" недійсним, скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 недійсним.
       Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2013 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним договір іпотеки № 9 від 15 серпня 2008 року укладений між нею та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 та вирішено внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою та внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об”єктів нерухомого майна відомості про виключення запису з реєстру щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна за вказаним договором іпотеки (а.с.38-41). 
       11 вересня 2014 року відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області виконано заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року у справі № 175/5648/13, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача шляхом визнання договору іпотеки недійсним: визнано недійсним договір іпотеки № 9 від 15 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк»; скасовано заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 ; внесено до державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру про обтяження нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки № 9 від 15 серпня 2008 року та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про виключення запису з реєстру про накладення заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 9, укладеного 15 серпня 2008 року (а.с.43-45).
       Відповідно до витягу № 26695828 від 11 вересня 2014 року Державного реєстру речових прав на нерухоме майно «про реєстрацію обтяжень», відділом реєстраційної служби було проведено реєстрацію припинення заборони на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.44). 
       Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно «про реєстрацію іпотеки» № 26697124 від 11 вересня 2014 року було проведено реєстрацію припинення іпотеки, внесеної на підставі договору № 1 про внесення змін до договору іпотеки № 9, серія та номер 1 від 28 липня 2009 року, видавник ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с.45). 
       Таким чином, 11 вересня 2014 року було припинено дію обтяження щодо нерухомого майна – вказаної квартири на підставі рішення суду.
       17 жовтня 2014 року ОСОБА_1  придбала квартиру  АДРЕСА_1 у  ОСОБА_4 , якій ця квартира належить на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2014 року, договір посвідчений приватним нотаріусом Ричкою Ю.О., реєстровий номер 2035 (а.с.128-129, 130,131-133). 
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2015 року скасовано заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2013 року та справу призначено до судового розгляду (а.с.55).
       У вересні 2015 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою (а.с.64-66).
       У вересні 2015 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з клопотанням про забезпечення позову, просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , з метою захисту своїх прав як іпотекодавця вказаної квартири (а.с.70-71).
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду від 14 вересня 2015 року клопотання задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 (а.с.78).
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного комерційного банку "Укрсоцбанк" про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою — відмовлено.
       У вересні 2019 року з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову до суду звернулась ОСОБА_1 посилаючись на те, що квартира належить їй на праві власності, а суд ухвалюючи рішення від 29 жовтня 2015 року не вирішив питання щодо скасування цих заходів.
       Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року їй було відмовлено у задоволенні клопотання.
       У зв”язку з чим, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського районного суду від 14 вересня 2015 року про забезпечення позову, якою накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 
Оскаржуючи в апеляційному порядку ухвалу про забезпечення позову у справі ОСОБА_1 як особа, що не брала в ній участі, зазначала, що у цій справі накладено арешт на майно, яке належить їй на праві власності та було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року.
ОСОБА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ричкою Ю.О., реєстровий номер 2035. 
Проте, судом першої інстанції не було перевірено дійсного власника спірного майна на момент постановлення оскаржуваної ухвали. 
Крім того, місцевим судом не було залучено ОСОБА_1 до участі у справі.
Крім того, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного комерційного банку "Укрсоцбанк" про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження нерухомого майна забороною та іпотекою — відмовлено. Рішення не оскаржено та набрало законної сили.
Відповідно продовжує діяти оскаржуваний договір іпотеки № 9 від 15 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк». 
Відповідно до статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
       Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, доказів припинення іпотеки суду не надано та матеріали справи не містять, а отже право іпотекодержателя є захищеним.
Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи викладене, та беручи до уваги те, що на час ухвалення оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 вже була власником спірної квартири, місцевим судом не перевірено належним чином дійсності власника спірного майна та не вирішувалось питання щодо залучення ОСОБА_1 в якості відповідача, як власника майна на яке покладається обтяження, а в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана ухвала порушує права ОСОБА_1 , як власника спірної квартири, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року про забезпечення позову – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про забезпечення позову – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко