УХВАЛА

03 серпня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/12966/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кондратової І.Д.,
розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи"

на постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Кропивна Л.В., судді - Пономаренко Є.Ю., Ходаківська І.П.)
від 16.06.2021

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи"
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Афінаж";
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Ресурс"
третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
2. Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Водостічні системи"
про припинення протиправних дій та визнання припиненим договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

1.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2021 позов задоволено частково. Визнано припиненим договір поруки № 1 від 14.08.2013, укладений між ПАТ "Український інноваційний банк" та ПрАТ "Вентиляційні системи" та визнано поруку припиненою. В іншій частині позову відмовлено.  Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 1 051,00 грн судового збору за подання позову.

2.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Ресурс" задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

3.           07.07.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі. 

4.          Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

5.           Згідно з пунктом 5 частини 2  статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

6.          Так, відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

7.          Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

8.          Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 

9.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

10.          У цьому випадку необхідно чітко вказати:    норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;    навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;   навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;   обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

11.          При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

12.          Критеріями визначення подібності правовідносин в іншій аналогічній справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).

13.          Так, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував:

- норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 5 статті 55 Конституції України, частину 1 статті 15, статтю 16 ЦК України та частини 1-2 статті 4, частини 1-2 статті 5  ГПК України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах об`єднаної палати Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11, Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц, від 05 06 2018 у справі № 338/180/17, від 11 09 2018 у справі № 905/1926/16, від 30 01 2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18;

- норми статей 45, 47, частини 1-2 статті 48 ГПК України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 12.09.2018 у справі № 569/96/17, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, № 570/3439/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 20.03.2019 у справі № 486/1459/17, від 27.03.2019 у справі №520/17304/15-ц, від 15.05.2019 у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-ц та № 554/9144/17, від 29.05.2019 у справі № 554/10303/17-ц, від 20.11.2019 у справі № 201/12877/16, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 263/17218/18, від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц.

14.          Проте таке обґрунтування касаційної скарги не є належним, оскільки скаржник не обґрунтовує подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, в яких Верховний Суд виклав свій висновок. 

15.          Також, скаржник зазначає, що в порушення частини 4 статті 236 ГПК України судом апеляційної інстанції не застосовано висновки, викладені у постановах  Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16, об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі № 910/8117/17, Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/7962/19, від 10.02.2021 у справі № 910/21943/17, від 09.04.2020 у справі № 910/10651/16, від 11.03.2020 у справі № 905/1342/17, від 10.03.2020 у справі № 913/549/17,від 14.02.2018 у справі № 910/7828/17. 

16.          При цьому, чітко не зазначає, які саме норми матеріального права не застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновків, викладених в зазначених постановах, а також не обґрунтовує подібність правовідносин, у справі, що розглядається, та у справах, в яких Верховний Суд виклав свій висновок, що не відповідає вимогам статті 290 ГПК України.

17.          Крім того, в касаційній скарзі скаржник стверджує про порушення судом норм процесуального права, проте підставу касаційного оскарження відповідно до частини 2 статті 287 цього Кодексу не визначає.

18.          У разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу. 

19.          Верховний Суд зауважує, що відповідно до цього пункту не всі процесуальні порушення є підставою для касаційного оскарження.

20.          У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

21.          При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини 3      статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

22.          У касаційній скарзі відсутні посилання як на підставу касаційного оскарження передбаченої частиною 2 статті 287 ГПК України, так і на будь-яку підставу із передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

23.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пунктів 5 частини 2 статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

24.          Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

Керуючись нормами статей 174, 234, 288 пункту 5 частини 2 статті 290, частини 2 статті 292 ГПК  України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Вентиляційні системи" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 залишити без руху.

2.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

-          привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пунктів 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 13-22 цієї ухвали;

-          уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши суду докази такого надіслання.

3.          Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                             І. Кондратова