ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року                                                              Справа № 902/1706/13(902/958/20) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Тимошенко О.М. 

секретар судового засідання Берун О.О. 

за участю представників сторін:
позивача: представник Луценко Р.О. - адвокат 
відповідача: представник Ліфанова Л.М. - адвокат 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 30.03.2021 суддею Тісецьким С.С. у м. Вінниці, повний текст складено 09.04.2021 у справі № 902/1706/13(902/958/20)
за позовом Арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича в інтересах банкрута - ФОП Бойдаченка Антона Павловича
до ОСОБА_1 
про витребування земельної ділянки
в межах справи № 902/1706/13
за заявою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"
до Фізичної особи-підприємця Бойдаченко Антона Павловича
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 у даній справі, повністю задоволено позов ліквідатора ФОП Бойдаченка Антона Павловича - арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича б/н від 29.09.2020 року (вх. № 01-36/689/20) до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки у справі № 902/1706/13 (902/958/20), в межах справи № 902/1706/13. Витребувано від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 179952805101. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого Микитьона Віктора Васильовича 2369,55 грн - витрат на сплату судового збору.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим що, встановлені факти неправомірності перебування у власності ОСОБА_3 оспорюваної земельної ділянки, яка належить Боржнику - Бойдаченку А.П. та її відчуження у власність Відповідача за договором купівлі-продажу від 14.05.2020, в зв`язку з чим, набута ОСОБА_1 оспорювана земельна ділянка підлягає витребуванню у власність боржника - Бойдаченка А.П .
3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.
3.1. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача звернулася із апеляційною скаргою через Господарський суд Вінницької області із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 та відмовити у задоволенні позову; стягнути понесені судові витрати.
3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення від 30.03.2021 є незаконним та підлягає скасуванню.
3.3. Розглядаючи спір щодо витребування майна, суд першої інстанції не звернув увагу, що в позові про витребування майна до ОСОБА_1 , повинно б було відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду справи про витребування майна не встановлено всі юридичні факти, які визначенні статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: що майно набуто з відповідних правових підстав; чи є підстави набуття майна законними; чи є набувач майна добросовісним набувачем.
3.4. Апелянт вважає, що позов про витребування майна, яке відчужене стороною недійсного правочину, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. Відповідач є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ОСОБА_3 , тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України.
3.5. Відповідач мала усі підстави вважати, що договори відчуження, за якими вона придбавала спірне майно є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікувала, що ОСОБА_3 , відчужуючи нерухоме майно, має право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.
3.6. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з незаконними діями Бойдаченка А.П. (власника) та бездіяльністю арбітражного керуючого, допущеною в рамках, процедури необхідної при вчинені правочинів з нерухомим майном з метою запобігання шахрайства та обов`язковість якої встановлена чинним законодавством України, зокрема, щодо обов`язковості державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав (ст. ст. З, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
3.7. Крім того відповідач вважає, що суд першої інстанції мав застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача.
4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.
4.1. 08 червня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Микитьона В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу представника - адвоката Ліфанової Л.М. на рішення Господарського суду Вінницької області від 30.03.2021 по справі № 902/1706/13(902/958/20) залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
4.2.  В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній, просила вимоги апеляційної скарги задоволити в повному обсязі.
4.3. В свою чергу представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
4.4. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.
5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).
6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.
6.1. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 30.03.2021 у справі № 902/1706/13(902/958/20), Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:
6.1.1. Норми матеріального права:
Конституція України;
Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);
Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);
Кодекс України з процедур банкрутства;
Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";
Закон України "Про судовий збір".
6.1.2. Норми процесуального права:
Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);
6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).
7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.
7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.
7.2. Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/1706/13 за заявою АТ "ОТП Банк" про банкрутство ФОП Бойдаченка Антона Павловича.
7.3. Провадження у даній справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.
7.4. Матеріалами даної справи, а також встановленими обставинами у справах № 902/1706/13, №127/5621/16-ц підтверджується, що
7.4.1. ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13 було визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га, за адресою: АДРЕСА_1 , (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/48158251).
7.4.2. заочним рішенням Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі №127/5621/16-ц було витребувано від наступного набувача майна - ОСОБА_3 у власність банкрута Бойдаченка А.П. наступне майно:
- земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:012:0016, площею 0,1125 га, за адресою: АДРЕСА_2 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер 0510136300:01:010:0023, площею 0,0793 га, за адресою: АДРЕСА_3 ;
- приміщення, магазин-кафе, з офісними, підсобними і побутовими приміщеннями, загальною площею 378,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;
- магазин з прибудовою, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- житловий будинок, загальною площею 305,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 .
7.5. Все зазначене майно, на переконання позивача, підлягає продажу в порядку визначеному КУзПБ та за рахунок коштів отриманих від його продажу буде здійснюватися задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ФОП Бойдаченко А.П.
7.6. АДРЕСА_4 , відповідно до рішення Вінницької міської ради №71 від 25.12.2015.
7.7. В ході здійснення ліквідаційної процедури арбітражним керуючим встановлено, що 14.05.2020 земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 179952805101, було відчужено поза волею власника (банкрута) та без відома арбітражного керуючого іншій особі.
7.8. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 225692956 від 26.09.2020 земельна ділянка, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га була продана ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, серія та номер: 630, виданий 14.05.2020, видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.
7.9. 04.12.2020 від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. супровідним листом № 110/01-16 від 01.12.2020 року надійшла завірена копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.05.2020 року, який укладено між ОСОБА_3 (Продавець) від імені якого діяла представник - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (Покупець) на таких умовах:
Продавець продав, а Покупець купила земельну ділянку площею 0,0488 га в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 0510136600:02:064:0033, цільове призначення - для ведення будівництва і обслуговування будівель торгівлі, яка розташована, згідно інформації з документу, що підтверджує право власності, за адресою : АДРЕСА_1 , (п. 1.1).
Земельна ділянка, яка відчужується за цим договором належить Продавцю, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О., 09 жовтня 2014 року за реєстром № 2498, дублікат якого виданий 11 лютого 2020 року за реєстром № 387. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 179952805101. Державна реєстрація здійснена Вінницькою регіональною філією ДП "Центр ДЗК", що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0518732482020 від 17 лютого 2020 року (п. 1.2).
Під забороною відчуження (арештом), податковою заставою, іншими видами застав чи іпотекою, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. 14 травня 2020 року, земельна ділянка не перебуває (п. 1.7).
Право власності на земельну ділянку переходить до Покупця відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 334 Цивільного кодексу України - з моменту державної реєстрації цього права (п. 3.2).
7.10. На момент придбання відповідачем спірного майна, власником вказаного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значився ОСОБА_3 - син банкрута Бойдаченка Антона Павловича .
7.11. Тобто, відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника майна не відповідали дійсності, оскільки спростовувалися заочним рішенням Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц, згідно якого з 21.06.2016 власником спірного майна фактично був вже не ОСОБА_3 , а його батько - Бойдаченко Антон Павлович , який визнаний банкрутом господарським судом та щодо якого здійснюється ліквідаційна процедура.
7.12. 30.09.2020 від ліквідатора ФОП Бойдаченка А.П. - арбітражного керуючого Микитьона В.В. на електронну адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява б/н від 29.09.2020 року (вх. № 01-36/689/20) до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки у межах справи про банкрутство  № 902/1706/13.
7.13. У позові повідомляється, що ні банкрут - Бойдаченко Антон Павлович особисто, ні арбітражний керуючий, який призначений ліквідатором банкрута не відчужували та не укладали з ОСОБА_1 вищевказаного договору.
7.14. Позивач просив суд витребувати від ОСОБА_1 у власність Бойдаченка Антона Павловича , земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га.
7.15. Відповідач у відзиві заперечила проти позову.
7.15.1. В обґрунтування заперечення зазначає, що придбала спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, який 14.05.2020 року посвідчений Терещенко В.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 630.
7.15.2. ОСОБА_5 , приватний нотаріус, при вчинені нотаріальної дії перевірила документи, що підтверджують право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, що відчужувалося (для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства) та перевірила наявність речових прав на вказане майно на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в результаті чого не було виявлено жодних заборон відчуження або арешту майна, а тому Відповідачка є добросовісним набувачем.
7.15.3. Доводи арбітражного керуючого про те, що відчужуване майно, хоча і зареєстроване за ОСОБА_3 , однак насправді йому не належить відповідно до заочного рішення суду, на переконання Відповідача є необґрунтованими та незаконними, а саме такими, що суперечать вимогам ст. 334 ЦК України та ст. ст. 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
7.15.4. Разом з тим, відповідачка не знала і не могла знати, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати вказане майно або мав інші обмеження щодо розпорядження спірним майном, оскільки відповідно до п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні правочинів про відчуження нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
7.15.5. Водночас, Бойдаченко А.П. допустив вибуття спірного майна з його володіння з власної волі, оскільки знехтував своїм цивільним обов`язком реєстрації права власності на нерухоме майно, обов`язковість якого встановлена Цивільним кодексом України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
7.15.6. Після визнання господарським судом 05.08.2015 року договору дарування спірного майна недійсним та витребування майна від попереднього власника за рішенням місцевого суду від 21.06.2016 року, ні Бойдаченко А.П. , ні арбітражний керуючий, до моменту відчуження спірного майна у 2020 році, не вчинили ніяких дій з приводу реєстрації права власності на вказане майно, чи виконання рішення суду щодо повернення власнику майна, чи накладення будь-яких обмежень щодо розпорядження чи користування цим майном.
7.15.7. Враховуючи викладене, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову про витребування майна.
7.16. У запереченнях представника позивача (вх. № 01-34/1643/21 від 22.02.2021) на відзив повідомляється, що рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 набрало законної сили лише після прийняття постанови Верховного Суду України від 21.08.2018, якою було залишене в силі вказане заочне рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016.
7.17. Окрім того, арбітражний керуючий після отримання належної копії рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 неодноразово звертався до державного реєстратора для державної реєстрації права власності на спірне майно, однак з невідомих причини в реєстрації права власності рішенням державного реєстратора було незаконно відмовлено, що підтверджується відповідними рішеннями (копії додаються).
7.18. Позивач не нехтував своїми обов`язками в частині державної реєстрації за банкрутом спірного нерухомого майна, оскільки здійснював і до цих пір здійснює дії спрямовані на державну реєстрацію права власності на все майно, що зазначене в рішенні Вінницького міського суду від 21.06.2016, формуючи ліквідаційну масу.
7.19. За змістом пояснень представника відповідача (вх. № 01-34/1631/21 від 22.02.2021 року), відповідач є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ОСОБА_3 , тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України, оскільки в діях Позивача наявна воля на передачу майна іншим особам, а договори визнані недійсними на підставі рішень судів, наслідком яких Позивач набув права власності.
7.20. Крім того, ОСОБА_1 мала усі підстави вважати, що договори відчуження, за якими вона придбавала спірне майно є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікувала, що ОСОБА_3 , відчужуючи їй нерухоме майно, має право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.
7.21. За викладених обставин, перекладання на третіх осіб наслідків визнання недійсними договорів ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13, матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на ОСОБА_1 .
7.22. За результатами розгляду позовної заяви арбітражного керуючого Микитьона В.В. позов задоволено.
7.23. Підстави задоволення позову апеляційним господарським судом наведені у пункті 2.1. цієї постанови.
8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.
8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.
8.2. Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
8.3. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
8.4. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
8.4. Приписи ч. 1 ст. 2 ГПК України передбачають, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
8.5. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8.6. Відповідно до ч. 3т ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
8.7. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
8.8. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
8.9. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
8.10. За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
8.11. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
8.12. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
8.13. Як було встановлено, що згідно підстав позову, у власності боржника - Бойдаченка А.П. перебуває, земельна ділянка (кадастровий номер 0510136600:02:064:0033), площею 0,0488 га, що підтверджується заочним рішенням Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц.
8.14. Разом з тим, за відомостями із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 225692956 від 26.09.2020 вищевказана земельна ділянка була продана відповідачу за договором купівлі-продажу від 14.05.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.
8.15. Поряд з цим, у позові повідомляється, що ні банкрут - Бойдаченка А.П. , ні ліквідатор боржника не відчужували та не укладали із відповідачем вищевказаного договору.
8.16. За цих обставин, позивачем заявлено позов про витребування від відповідача у власність Бойдаченка А.П. зазначеної вище земельної ділянки.
8.17. Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
8.18. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
8.19. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
8.20. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
8.21. Як було встановлено, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13, зокрема, визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений 14 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2940.
8.22. Також, даною ухвалою було припинено провадження у справі № 902/1706/13 в частині заяви ПАТ "ОТП Банк" (вх. № 06-54/137/15 від 16.06.2015 року) стосовно витребування з володіння ОСОБА_3 належних йому: земельної ділянки НОМЕР_1 , кадастровий номер 0510136600:02:012:0016, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; приміщення магазину-кафе, з офісними, підсобними і побутовими приміщеннями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку НОМЕР_2 , кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; магазин з прибудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку 4, кадастровий номер: 0510136300:01:010:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та житловий будинок № 4 , об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_5 . Відповідна ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалася та набула законної сили.
8.24. При цьому, в ухвалі від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13, суд дійшов висновку, що боржник - ФОП Бойдаченко А.П. на протязі року до порушення справи про банкрутство № 902/1706/13 та після порушення даної справи, на підставі договорів безоплатно здійснив відчуження нерухомого майна за рахунок якого можливе виконання боргових зобов`язань боржника перед кредитором та прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з врахуванням заяви про уточнення вимог.
8.25. Окрім того, за змістом вищевказаної ухвали суду, розглянувши вимогу кредитора щодо витребування з володіння ОСОБА_3 зазначених у заяві про уточнення вимог земельних ділянок, приміщень та житлового будинку, суд звернув увагу на те, що відповідачем за вимогою стосовно витребування майна у даному спорі є фізична особа.
8.26. За цих обставин, в ухвалі від 05.08.2015 суд дійшов висновку про припинення провадження у справі № 902/1706/13 в частині заяви щодо витребування з володіння ОСОБА_3 земельних ділянок, приміщень та житлового будинку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, якою було визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.
8.27. Водночас встановлено, що арбітражний керуючий Василик Віталій Валентинович звернувся до Вінницького міського суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ "ОТП Банк" та на стороні відповідача ОСОБА_6 про витребування майна.
8.28. Так, згідно наявного в матеріалах даної справи заочного рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц за позовом арбітражного керуючого Василика Віталія Валентиновича до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ "ОТП Банк" та на стороні відповідача ОСОБА_6 про витребування майна, вирішено: витребувати від ОСОБА_3 у власність Бойдаченка Антона Павловича , зокрема, земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га, за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 179952805101.
8.29. Відтак, зазначеним вище судовим рішенням було вирішено питання щодо витребування майна у власність Бойдаченка А.П. , в т.ч., оспорюваної земельної ділянки.
8.30. При цьому, даним заочним рішенням суду встановлено, що сторонами договорів дарування були Бойдаченко А.П. та ОСОБА_6 , особа, яка незаконно отримала у власність від Бойдаченка А.П. майно. Тобто, на момент відчуження майна Бойдаченко А.П. був власником, однак втратив своє право власності внаслідок укладення договорів дарування, які в подальшому були визнані недійсними ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13.
8.31. Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2017 заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 у справі № 127/5621/16-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким: у задоволені позову арбітражного керуючого Василика Віталія Валентиновича до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ПАТ "ОТП Банк" та на стороні відповідача ОСОБА_6 про витребування майна відмовлено.
8.32. В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.08.2018 року у справі № 127/5621/16-ц, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2017 року скасовано, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року залишено в силі.
8.33. У вищевказаній постанові Верховного Суду зазначено, що розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній власник спірного майна, яке належало ФОП Бойдаченку А.П., ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки є рідним сином Бойдаченка А.П. та онуком ОСОБА_6 , а тому знав чи міг знати про процедуру банкрутства ФОП Бойдаченка А.П. та необхідність включення такого майна до ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів.
8.34. До того ж, як свідчать наявні в матеріалах справи відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 набув права власності на спірне майно на підставі договорів дарування, тобто на безоплатній основі.
8.35. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для витребування від ОСОБА_3 у власність ФОП Бойдаченка А.П. спірних об`єктів нерухомості та земельних ділянок. Суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, та надав їм відповідну юридичну оцінку, а тому ухвалене ним рішення про задоволення позову арбітражного керуючого Василика В. В. є законним і обґрунтованим.
8.36. Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
8.37. У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.
8.38. Отже, встановлені вказаним вище заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц обставини щодо витребування від ОСОБА_3 у власність Бойдаченка А.П. оспорюваної земельної ділянки, є преюдиціальними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України під час розгляду позовної заяви ліквідатора боржника у справі № 902/1706/13(902/958/20).
8.39. Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га була продана ОСОБА_3 . Відповідачу - ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.05.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. за реєстраційним номером 630, що підтверджується наявним у матеріалах справи відповідним договором.
8.40. Також, на підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, право власності на оспорювану земельну ділянку було зареєстровано 14.05.2020 року за Відповідачем приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 179952805101, що підтверджується долученою до позову Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 225692956 від 26.09.2020 року.
8.41. Відтак, наразі право власності на оспорювану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 
8.42. Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
8.43. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
8.44. Частиною 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
8.45. За змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
8.46. Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
8.47. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
8.48. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.
8.49. Відповідні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17.
8.50. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18 вказано, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
8.51. Подібний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.
8.52. Як вказувалося вище, ухвалою суду від 05.08.2015 у справі № 902/1706/13, зокрема, було визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що посвідчений 14.10.2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2940.
8.53. Водночас, даним судовим рішенням встановлено, що згідно з укладеним 14.10.2013 договором дарування земельної ділянки кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , її власником, стала ОСОБА_6 . В подальшому, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки (зареєстровано в реєстрі за № 2498), укладеного 09.10.2014 між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець), Продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,0488 га, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
8.54. Крім того, судовими рішеннями у справі № 127/5621/16-ц були встановлені обставини неправомірності перебування у власності ОСОБА_3 , зокрема, оспорюваної земельної ділянки та наявність підстав для її витребування у власність Бойдаченка А.П. , про що Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято заочне рішення від 21.06.2016 у відповідній справі.
8.55. Отже, беручи до уваги те, що земельна ділянка площею 0,0488 га, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033 перебувала у власності ОСОБА_3 неправомірно, відтак подальше відчуження останнім у власність ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 14.05.2020 відповідної земельної ділянки, суперечить вищевказаним судовим рішенням, які були чинними на момент укладення відповідного договору.
8.56. Необхідно звернути увагу на те, що вищевказані відомості про право власності відповідача на оспорювану земельну ділянку були внесені у період чинності заочного рішення Вінницького міського суду від 21.06.2016 по справі № 127/5621/16-ц (набрало законної сили 21.08.2018 згідно постанови Верховного Суду від 21.08.2018 року по вказаній справі), яким вирішено витребувати від ОСОБА_3 у власність Бойдаченка А.П. земельну ділянку, кадастровий номер 0510136600:02:064:0033, площею 0,0488 га.
8.57. За цих обставин, існування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про власника спірного майна ОСОБА_3 , та в подальшому внесення запису про нового власника - ОСОБА_1 , на підставі укладеного між даними особами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.05.2020, не є підставами, які підтверджують набуття відповідачем права власності на оспорювану земельну ділянку, оскільки згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду та обставин справи, пріоритет над вказаним записом має правовстановлюючий документ, яким спростовується такий запис, а саме - заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року у справі № 127/5621/16-ц.
8.58. Разом з тим, стаття 387 ЦК України, передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
8.59. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
8.60. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі № 488/5027/14-ц, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
8.61. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком Верховного Суду України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
8.62. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14).
8.63. Згідно правових висновків, наведених у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 року у справі № 910/3496/17, віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
8.64. Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
8.65. У своїй постанові від 20.02.2020 по справі № 922/719/16, Верховний Суд вказав, що в разі, коли відчуження майна відбулося іншою особою після правочину, вчиненого боржником у підозрілий період з такою іншою особою ("кредитор" у розумінні статті 20 Закону про банкрутство) і визнаного недійсним з підстав, визначених частиною першою статті 20 Закону про банкрутство, ліквідатор боржника не позбавлений права заявити вимоги про витребування майна в останнього набувача відповідно до статті 388 ЦК України, звернення ліквідатора боржника із заявою в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту порушених прав боржника, відповідає повноваженням ліквідатора боржника та не суперечить меті Закону про банкрутство.
8.66. Так, згідно п. 12 ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
8.67. Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені факти неправомірності перебування у власності ОСОБА_3 оспорюваної земельної ділянки, яка належить Боржнику - Бойдаченку А.П. та її відчуження у власність Відповідача за договором купівлі-продажу від 14.05.2020, в зв`язку з чим, набута ОСОБА_1 оспорювана земельна ділянка підлягає витребуванню у власність боржника - Бойдаченка А.П .
8.68. Таким чином, з урахуванням наведених приписів законодавства та встановлених обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірно висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.
8.69. Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
8.70. Щодо вимоги апелянта про застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
8.70.1. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Таке розуміння реалізації звернення до суду з заявою про сплив строку позовної давності є усталеним у судовій практиці та підтверджується висновками, що містяться в постанові Верховного Суду від 16.08.2017, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2019, від 20.09.2019 у справі № 904/4342/18, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 303/238/16-ц, від 20.11.2019 у справі № 360/1415/15-ц.
8.70.2. Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.
8.70.3. В обґрунтування апеляційної скарги (щодо застосування строків позовної давності), відповідач зазначає, що ні арбітражний керуючий, а ні Бойдаченко Антон Павлович не вчинив жодних дій передбачених законом, щодо реєстрації права власності та набуття права власності на протязі більш ніж 3 роки.
8.70.4. Також зазначає, що позивачу було відомо про порушення його прав принаймні на цю дату - 21.06.2016 постановлення заочного рішення Вінницького міського суду, і , на думку представника відповідача, щонайменше з цієї дати починає перебіг строк позовної давності для звернення з даним позовом.
8.71. Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.03.2020 по справі № 10/5026/995/2012, в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
8.71.2. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів Боржника.
8.71.3. В основу конструкції частини першої статті 261 ЦК України покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено, тобто носія права, а не іншої особи, у тому числі якій за законом надано повноваження із захисту цього права (у справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий).
8.71.4. А тому, Суд дійшов висновку, що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.
8.72. Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 10/Б-743, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
8.73. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
8.73.1. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).
8.74. Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
8.75. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3234/16.
8.76. За наведеного, початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.
8.76.1. Саме ця остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 має враховуватись судами під час вирішення тотожних спорів, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17.
8.76.2. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/18 зроблено висновок про застосування норми права, згідно якого за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статей 387, 388 ЦК України мають застосовуватися положення статті 267 ЦК України.
8.76.3. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
8.76.4. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
8.76.5. Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
8.76.6. В силу ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
8.76.7. За змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
8.76.8. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
8.76.9. Приписи ст. 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
8.76.10. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
8.77. Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
8.78. Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі № 922/1467/19, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
8.78.1. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
8.78.2. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.
8.78.3. Суд звертає увагу на те, що ліквідатором боржника вчинялись дії щодо реєстрації права власності на оспорювану земельну ділянку, однак державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності, що підтверджується наданою представником арбітражного керуючого копією рішення № 48307296 від 20.08.2019 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
8.78.4. Крім того, ухвалою суду від 12.11.2019 року було відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" від 16.01.2019 (клопотання вх. № 02.1-36/34/19 від 16.01.2019) в частині вимог про визнання неналежним виконання обов`язків ліквідатора Фізичної особи-підприємця Бойдаченка Антона Павловича арбітражним керуючим ОСОБА_7 у справі № 902/1706/13.
8.78.5. Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.
8.78.6. При цьому, як вбачається із змісту даного судового рішення, основною підставою скарги ПАТ "ОТП Банк" на дії та бездіяльність арбітражного керуючого Василика В.В. з вимогою припинити його повноваження була констатація невиконання з червня 2016 року по січень 2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року у справі № 127/5621/16-ц.
8.79. Так, ухвалою суду від 12.11.2019 року у справі № 902/1706/13 були встановлені такі обставини.
8.79.1. У період з 17.02.2017 по 21.08.2018 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 у справі № 127/5621/16-ц не мало статусу законного внаслідок тривалості апеляційного провадження та в зв`язку зі скасуванням рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2017 року.
8.79.2. Крім того, суд погодився з доводами арбітражного керуючого відносно вчинення активних дій, спрямованих на оформлення за ФОП Бойдаченко А.П. права власності на витребувані об`єкти нерухомого майна.
8.79.3. Так, з Витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.04.2017 року вбачається, що ліквідатором 14.03.2017 року зареєстровано права власності на зазначені об`єкти нерухомості.
8.79.4. Також, з наданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради документів судом встановлено, що 22.03.2017 представниками ліквідатора подавалися заяви про державну реєстрацію прав; 19.04.2017 направлено заяви про скасування такої реєстрації в зв`язку з винесенням 30.03.2017 рішення Апеляційного суду Вінницької області.
8.79.5. Отже, ліквідатором використовувались повноваження щодо реєстрації права власності, так і відносно приведення у відповідність з чинними судовими актами реєстраційний дій з огляду на результати розгляду справи № 127/5621/16-ц.
8.79.5. 20.08.2018 року державним реєстратором відмовлено ліквідатору у вчинені дій з реєстрації за банкрутом права власності, оскільки не надано документів, які підтверджують таке право (том. 16 а.с. 27-29).
8.79.6. Тому, об`єктивна можливість оформити права на майно виникла у ліквідатора лише з моменту отримання повного тексту Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 127/5621/16-ц.
8.79.7. При цьому, з матеріалів справи № 127/5621/16-ц встановлено, що арбітражний керуючий 29.11.2018 року звернувся до Вінницького міського суду з заявою про видачу копій судового рішення, які видано лише 13.12.2018 року.
8.79.8. Отже, вищенаведене спростовує доводи ПАТ "ОТП Банк" відносно зволікання та порушення майнових інтересів кредиторів арбітражним керуючим Василиком В.В. у період з 21.06.2016 по 13.12.2018 року.
8.80. Наведені вище обставини, спростовують обґрунтування апеляційної скарги стосовно не вчинення жодних дій арбітражним керуючим щодо реєстрації права власності на майно, чи виконання рішення суду щодо повернення власнику майна після визнання господарським судом 05.08.2015 року договору дарування спірного майна недійсним та витребування майна від попереднього власника за рішенням місцевого суду від 21.06.2016 року, до моменту відчуження спірного майна у 2020 році.
8.81. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не подано.
8.82. За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
8.83. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
8.84. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
8.85. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
8.86. Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
8.87. За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у даній справі - без змін.
9. Повноваження суду апеляційної інстанції.
9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.
9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
10. Розподіл судових витрат.
10.1. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у даній справі сплатила згідно квитанції № 55601697 від 26.04.2021 судовий збір у розмірі 3555,00 гривень.
10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .
10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.
10.4. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 29.04.2021 на рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 902/1706/13(902/958/20) залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року у справі № 902/1706/13(902/958/20) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 902/1706/13(902/958/20) повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "05" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Юрчук М.І. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.