КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 756/6820/20
номер провадження: 22-ц/824/6110/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року у складі судді  Диби О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А., у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса міського нотаріального округу Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51324596 від 25 лютого 2020 року 20:18:55, про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35664854, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2040018580000 та  стягнути судові витрати у розмірі 1 681 грн 60 коп.
Також у лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вказаного вище позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності АТ «АльфаБанк», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом позову є скасування рішення приватного нотаріуса міського нотаріального округу Михайленка С.А. про реєстрацію права власності за  АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої був позивач, та припинення права власності банку на спірну квартиру. Отже, даний спір стосується права позивача на спірне майно та відновлення його права на спірну квартиру, а тому позивач вважає, що обраний ним вид забезпечення позову - шляхом накладення арешту на спірну квартиру є співвмірним із заявленими позовними вимогами. Вказує, що оскільки на даний час АТ «Альфа-Банк» є власником спірної квартири,а тому у нього є обґрунтовані припущення, що банк може в будь-який момент розпорядитися вказаною вище квартирою, що у свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних його прав та інтересів. 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що даний спір стосується права позивача на спірне майно, власником якої на даний час є АТ «Альфа-Банк», та відновлення його права на спірну квартиру, а тому позивач вважає, що обраний ним вид забезпечення позову є співвмірним із заявленими позовними вимогами. Також вказує, суд першої інстанції не врахував, що оскільки право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем АТ «АльфаБанк», то невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити ефективний захист або поновлення порушених його прав, за захистом якого він звернувся до суду, накладення арешту на спірну квартиру не порушить прав відповідача, так як має тимчасовий характер.   
Відповідачі не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні заяви  про забезпечення позову,  суд першої інстанції виходив з того, що  обставини, на які посилається заявник, як підстави для забезпечення позову, не підтверджені. Крім того, спір між сторонами по суті не вирішено, а вжиття заходів забезпечення позову суттєво порушить права та законні інтереси відповідача.
Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами                      (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі  № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).
У постанові від 05 лютого 2020 року справі № 490/3925/19 (провадження № 61-13546св19) Верховний Суд дійшов висновків, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Також Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А., у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса міського нотаріального округу Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51324596 від                 25 лютого 2020 року 20:18:55, про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 35664854, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2040018580000.
В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 лютого 2007 року, укладеного  між ним та акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а в подальшому - АТ «Альфа-Банк», був укладений іпотечний договір №014-52-ЗП, за умовами якого він передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Вказував, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від  03 вересня 2019 року з нього  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 63 427,54 доларів США. Проте постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року вказане рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 вересня  2019 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому позивачу стало відомо, що в позасудовому порядку звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 шляхом набуття на неї права власності АТ «Альфа-Банк», що підтверджується інформаційною довідкою №203491957 від 10 березня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Вважав, що такий перехід права власності до АТ «Альфа-Банк» на належну йому  на праві власності квартиру є незаконним, порушує його права як власника квартири, яка є його єдиним місцем проживання, а тому відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», нерухоме майно не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного закону. Такої згоди на відчуження він не надавав.
Тобто, ОСОБА_1 оспорює реєстраційну дію державного реєстратора, на підставі якої його право власності на квартиру перейшло до АТ «Альфа-Банк». Нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, є предметом спору та на даний час  належить АТ «Альфа-Банк», а тому банк, як власник оспорюваного майна, у зв`язку з відсутністю обтяження на нього, не позбавлений права розпорядитись указаним майном.
Таким чином вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам. 
Отже, враховуючи наведені обставини, які свідчать про те, що існує можливість відповідача АТ «Альфа-Банк», як власника майна, вільно на власний розсуд розпоряджатися спірним майном, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний заявником спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом позову. 
Тому доводи заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є обґрунтованими. 
Колегія суддів також враховує, що забезпечення позову є передбаченим законом тимчасовим обмеженням, яке полягає у захисті законних інтересів позивача у разі коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання рішення суду. 
Застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення його прав та законних інтересів. Застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. 
Однак, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, як підстави для забезпечення позову, не підтверджені, та те, що вжиття заходів забезпечення позову суттєво порушить права та законні інтереси відповідача.
При цьому слід зазначити, що застосування апеляційним судом заходу забезпечення позову не порушить майнових прав АТ «Альфа-Банк»як власника, оскільки не обмежує його право на володіння та користування майном та є тимчасовим заходом. 
Зважуючи на те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин, визначених ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зустрічного забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з наведених вище підстав. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від  05 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності акціонерному товариству «Альфа-Банк».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий 
 
Судді: