УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 638/10814/16-к
провадження № 51-4071ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року,
Суть питання
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року                  ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці.
ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання час перебування його під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» з 09 квітня 2016 року за правилами ст. 72 КК по день ухвалення вироку включно із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. 
ОСОБА_4 звільнено з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.
На вказаний вирок засуджений, поза межами строку на апеляційне оскарження,                   25 січня 2021 року подав апеляційну скаргу, та виніс на розгляд питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 19 квітня 2021 року залишив без задоволення клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернув його апеляційну скаргу.
На вказане судове рішення ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати  ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх доводів засуджений вказує про безпідставність обґрунтування апеляційним судом своїх висновків, як підстави для відмови в поновленні строку на апеляційне оскарження, тим, що його було належним чином повідомлено про судові засідання апеляційного суду та тим, що протягом року не цікавився провадженням.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Частиною 6 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 КПК встановлено, що апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визнано поважною причину пропуску цього строку. 
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а вирішення цього питання покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
До того ж такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від                           27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча           ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.
З доданої до касаційної скарги копії ухвали Харківського апеляційного суду від                  19 квітня 2021 року вбачається, що засуджений з апеляційною скаргою на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Таке клопотання засуджений обґрунтував тим, що він 08 січня 2020 року з поштового відділення м. Краматорська на вул. Дніпропетровській надіслав на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова в двох конвертах апеляційну скаргу на зазначений вирок в шести екземплярах для всіх учасників судового провадження.
За наслідками розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційним судом було відмовлено в його задоволенні.
Своє рішення суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що початок перебігу строку на апеляційне оскарження для ОСОБА_4 розпочався 13 грудня 2019 року коли було проголошено і вручено засудженому копію вироку та на підставі якого останнього було звільнено з-під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.
Проте, апеляційна скарга разом з клопотанням про поновлення строку подана засудженим лише 25 січня 2021 року, тобто більше ніж через рік після спливу строку на апеляційне оскарження. Водночас апеляційним судом зауважено, що під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 брав участь захисник ОСОБА_5 , зокрема і в суді апеляційної інстанції та подавав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, однак жодних відомостей про бажання засудженого оскаржити вирок місцевого суду не надавав.
Твердження засудженого про направлення ним апеляційної скарги на вирок та клопотання про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції визнані судом безпідставними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами провадження. 
Водночас апеляційним судом зазначено, що згідно з матеріалами провадження ОСОБА_4 лише 16 грудня 2020 року, перебуваючи в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)», звернувся до Харківського апеляційного суду із клопотанням про розгляд його апеляційної скарги та прокурора в режимі відеоконференції та просив повідомити дату судового засідання.
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що подання засудженим апеляційної скарги на судове рішення із значним пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин не виправдовує втручання у принцип остаточності судового рішення, а тому доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом непереконливими.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_4 , враховуючи таке.
Засуджений був звільнений з-під варти 13 грудня 2019 року, тобто у день проголошення вироку у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання і саме з цього часу для нього розпочався перебіг строку тридцять днів на апеляційне оскарження. Однак засуджений звернувся до апеляційного суду поза межами строку на апеляційне оскарження, а наведені ним у клопотанні про поновлення строку обставини не вказують на поважність його пропуску. 
Твердження засудженого про безпідставність посилання апеляційного суду на те, що його було належним чином повідомлено про судові засідання апеляційного суду не є слушними, оскільки такі обґрунтування в ухвалі Харківського апеляційного суду від      19 квітня 2019 року відсутні.
Крім того, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_4 не надано на спростування висновків апеляційного суду, відомостей на підтвердження направлення ним апеляційної скарги 08 січня                       2020 року з поштового відділення у м. Краматорську.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону. 
Касаційна скарга ОСОБА_4 не спростовує висновків апеляційного суду, наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає. 
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження. 
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 квітня                    2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                               ОСОБА_3