ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11804/20
Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/698/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
дата та місце складання повного тексту рішення: 23 лютого 2021 року, м.Чернігів,

                                      В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 24918 грн 96 коп. за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2020 року. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем з надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі і для споживачів за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані відповідачі. Даний будинок підключений до об`єднаної системи централізованого опалення, обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії (будинковим лічильником), а квартира відповідачів оснащена ще й вузлом розподільного обліку теплової енергії.
Позивач зазначив, що постановою апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_3 , рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25 липня 2018 року у справі №751/8573/17 скасовано та визнано дії АТ ОТКЕ щодо нарахування у завищеному розмірі ОСОБА_3 витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) неправомірними та зобов`язано АТ ОТКЕ здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування скаржнику за вищевказаний період відповідно до п.2.1.4 Методики. 
На виконання вказаної постанови АТ ОТКЕ здійснено перерахунок у відповідності до формул п.2.1.4 Методики, який відповідачами оскаржено не було та не надано будь-яких зауважень на неправомірність дій щодо даного перерахунку. Тому, АТ ОТКЕ у період з 01 жовтня 2017 року по 01 травня 2018 року при розрахунку кількості та вартості теплової енергії розподіленої на опалення приміщень будинку, у тому числі місць загального користування, застосовував положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил та Методики, тобто розрахунок зроблено за тим самим алгоритмом, як і перерахунок кількості і вартості теплової енергії, розподіленої на опалення МЗК за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року. Разом з тим, відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги, не сплатили заборгованість по оплаті МЗК згідно перерахунку, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги у сумі 28224 грн 63 коп. за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2020 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 лютого 2021 року позов АТ «Облтеплокомуненерго» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 24918 грн 96 коп. та по 700 грн 67 коп. з кожного у відшкодування понесених судових витрат. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на те, що відповідачам до оплати витрат теплової енергії на опалення МЗК у період з жовтня 2016 по квітень 2017 виставлено суму, у відповідності до перерахунку, згідно з постановою апеляційного суду Чернігівської області у справі №751/8573/17, вони не погасили заборгованості з централізованого опалення за згаданий період. В порушення вимог чинного законодавства відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги, що порушує право позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк, в результаті чого виникла заборгованість за послуги у сумі 24918 грн 96 коп. за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2020 року. Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначив, що АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу в межах строку позовної давності відносно заявлених вимог з 01 січня 2017 року, який в подальшому був скасований ухвалою суду від 26 лютого 2020 року за заявою боржників. 

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять застосувати до позовних вимог АТ «Облтеплокомуненерго» передбачені ст.267 ЦК України наслідки спливу позовної давності на підставі заяви від 20 січня 2021 року  за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом було проігноровано та не розглянуто заяву відповідачів про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності. Відповідачі зазначають, що позивачем пропущений передбачений ст.256 ЦК України строк позовної давності за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, що є обов`язковою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення боргу за зазначений період. Посилання ж суду на те, що 11 лютого 2020 року Деснянським районним судом м.Чернігова було видано судовий наказ, який в подальшому був скасований ухвалою від 26 лютого 2020 року, не може бути підставою для поновлення строку, оскільки звернення з заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою, переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою (ВП ВС у справі №712/8916/17 від 07 липня 2020 року). Крім того, в період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, законодавець обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку поклав тільки на споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення. 
Особи, які подають апеляційну скаргу наголошують, що не визнають розміру заборгованості, визначеної позивачем та вважають, що судом не було враховано висновки апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року у справі №751/8573/17 де зазначено, що підміняючи методику розрахунку, визначену нормативним актом, який є чинним, іншою методикою, що здійснена не на підставі нормативно-правового акту, ПАТ «Облтеплокомуненерго» діяв не у передбачений законом спосіб. Більш того, в мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначено, що Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, та Рекомендаціями щодо застосування Методики взагалі не визначено порядку оплати послуг з опалення МЗК споживачами квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Разом з тим, суд першої інстанції при ухваленні рішення не перевірив здійснений позивачем перерахунок заборгованості, хоча позивачем був списаний та одночасно нарахований той же самий борг без будь-яких змін та приведення у відповідність до норм чинного законодавства. 
Відповідачі зазначають, що неправильним є висновок суду першої інстанції, що ними не було оскаржено новий перерахунок, оскільки оскарження перерахунку є їх правом, а не обов`язком, вони не визнали нарахування за опалення МЗК шляхом відмови сплачувати незаконно нараховані борги. 
Не визнають відповідачі борг за період з жовтня 2017 року по 25 січня 2019 року, оскільки нарахування боргу за «опалення (буд.лічильник)» не передбачено для квартир, які обладнані індивідуальними засобами обліку теплової енергії, не передбачено таке нарахування й Методикою, чи іншим нормативним актом. Також зауважують, що суд першої інстанції не перевірив на підставі якого нормативно-правового акту позивач здійснив розрахунок утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, Методикою, яка діяла до 25 січня 2019 року не визначено порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення МЗК у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку, не визначено алгоритму розрахунку кількості теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії у будинку, нарахування за опалення за вищевказаним алгоритмом в тому числі і з урахуванням застосування коефіцієнту нормативної витрати на опалення МЗК в багатоквартирних будинках м.Чернігова затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02 березня 2018 року є незаконним.

У наданий судом строк представник АТ «Облтеплокомуненерго» подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. 
Доводи відзиву зводяться до того, що судом першої інстанції було визнано поважними причини пропуску строку подання позовної заяви, зокрема у зв`язку з тим, що заява про видачу судового наказу була подана в межах строку позовної давності, але судовий наказ було скасовано за заявою боржників. Посилання відповідачів на висновок ВП ВС у справі №712/8916/17 не заслуговують на увагу, оскільки судовий наказ скасовано ухвалою суду до прийняття постанови ВП ВС від 07 липня 2020 року.
Представник АТ «Облтеплокомуненерго» вказує, що не погоджуючись з розрахунком позивача відповідачі не наводять свого розрахунку та не наводять норми права, які б підтверджували ґрунтовність їх висновків. 
Також представник зазначає, що відповідачі в своїй апеляційній скарзі описують обставини справи, що вирішувались у суді першої інстанції, повторюють свої аргументи, вказані під час розгляду справи по суті, проте не зазначають у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення. 

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам не в повній мірі відповідає рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі і до квартири АДРЕСА_1 (о/р НОМЕР_1 ), що належить відповідачам.
Згідно розрахунку боргу за послуги з теплопостачання, що надавалась АТ «Облтеплокомуненерго» за адресою відповідачів, останні за послуги теплопостачання у повному обсязі не розраховувались, внаслідок чого за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2020 року нараховано заборгованість в розмірі 28224 грн 63 коп. (а.с.6).
Також позивачем надано розрахунок боргу за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2020 року на суму 32277 грн 63 коп. (а.с.7).
Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року у справі №751/8573/17 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 , рішення Новозаводського суду м.Чернігова від 25 липня 2018 року скасовано, частково задоволено позов ОСОБА_3 , визнано дії АТ «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування у завищеному розмірі ОСОБА_3 витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_1 . за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) неправомірними та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування скаржнику за вказаний період відповідно до п.2.1.4 Методики (а.с.49-52).
На виконання зазначеного рішення суду АТ «Облтеплокомуненерго» здійснено перерахунок витрат теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) у відповідності до формул п. 2.1.4 Методики (а.с.9-12), про що також повідомлено ОСОБА_3 (а.с.78-83).
Зазначений перерахунок не було оскаржено з боку відповідачів.
Вбачається, що по особовому рахунку НОМЕР_1 проводилась оплата за опалення за лютий 2020 року (а.с.53), березень 2020 року (а.с.54), квітень 2020 року (а.с.55), листопад 2020 року (а.с.56), жовтень 2020 року (а.с.57). Також відповідачами надано копії платіжок, виставлених ПАТ «Облтеплокомуненерго» за 2017-2019 роки (а.с.58-72).
Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 підключений до об`єднаної системи централізованого опалення. Будинок обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії (будинковим лічильником), а квартира 68 оснащена вузлом розподільного обліку теплової енергії (квартирним лічильником). Квартира АДРЕСА_1 також обладнана вузлом обліку теплової енергії (а.с.43-46).
Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02 березня 2018 року №106 затверджено для АТ «Облтеплокомуненерго» коефіцієнти нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних житлових будинках м.Чернігова (а.с.84, 85).
Відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.31-32).
Вбачається, що АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось 11 лютого 2020 року з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року у сумі 26694 грн 40 коп. та по 70 грн 07 коп. з кожного судового збору (а.с.47). Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 лютого 2020 року за заявою боржників судовий наказ від 11 лютого 2020 року скасовано (а.с.5, 48).

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» від 08 квітня 2010 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Згідно частини 3 статті 12, статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». В даній справі між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які також регулюються Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, чинної до 25 січня 2019 року, та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністрества регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року №315.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. 
Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали сплачувати за послуги теплопостачання місць загального користування.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що борг нараховано за період з січня 2017 року.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 28 даних Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. 
Із внесенням згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №633 від 18 серпня 2017 року змін до п.28 Правил, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. 
Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, яка була чинна до 25 січня 2019 року, було встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).
Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.
У шостому розділі «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…», затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Таким чином, вбачається, що в період з 01 січня 2017 року по 07 липня 2020 року АТ ОТКЕ надавало ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, а тому вони повинні оплатити надані послуги.
Як визначено в частині 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже добросовісність виконання зобов`язання презумюється.
Разом з тим, заперечуючи проти позовних АТ ОТКЕ щодо відсутності заборгованості, відповідачі не довели належними та допустимими доказами дану оплату ними за послуги з теплопостачання, що були надані позивачем у спірний період. Навпаки, розрахунок заборгованості містить нарахування за опалення та суми, які відповідачами були внесені за надані послуги, проте не в повному обсязі, внаслідок чого й виникла дана заборгованість. 
Доводи апеляційної скарги, що відповідачі не визнають розміру заборгованості шляхом її несплати відхиляються апеляційним судом, оскільки вони не вчиняли будь-яких дій, спрямованих на оскарження розрахунків АТ ОТКЕ та свідомо не оплачували надані послуги. При цьому, вбачається, що позивачем проведено перерахунок заборгованості на підставі висновків апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року у справі №751/8573/17 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно). 
Відхиляє апеляційний суд і доводи, що Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, та Рекомендаціями щодо застосування Методики, взагалі не визначено порядку оплати послуг з опалення МЗК споживачами квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії, оскільки витрати теплової енергії на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, як визначено вищезазначеним рішення суду, слід проводити відповідно до п.2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. 
З вищезазначених підстав не заслуговують на увагу доводи відповідачів, що не правильним є висновок суду першої інстанції, що ними не було оскаржено новий перерахунок, оскільки оскарження перерахунку є їх правом, а не обов`язком, вони не визнали нарахування за опалення МЗК шляхом відмови сплачувати незаконно нараховані борги. 
Невизнання відповідачами заборгованості, донарахованої до мінімальної частки питомого споживання теплової енергії прямо суперечить положенням п.5 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», яким передбачено, що для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства
Заперечуючи проти розміру заборгованості відповідачі не наводять розрахунку, який, на їх думку, мав би застосувати позивач. 
Загалом доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржниками вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин у даній справі. Такі доводи враховані судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. 
Доводи відзиву представника АТ «Облтеплокомуненерго», що не погоджуючись з розрахунком позивача відповідачі не наводять свого розрахунку та не наводять норми права, які б підтверджували ґрунтовність їх висновків, а також, що відповідачі в своїй апеляційній скарзі описують обставини справи, що вирішувались у суді першої інстанції, повторюють свої аргументи, вказані під час розгляду справи по суті, проте не зазначають у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення, приймаються апеляційним судом до уваги. 

Перевіряючи доводи апеляційної карги відповідачів щодо їх заяви про застосування строків позовної давності, то апеляційний суд виходить із такого.
Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У відповідності до частини 1 статті 262 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Вбачається, що під час розгляду справи відповідачами подано заяву про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. 
Суд першої інстанції в своєму рішенні послався на ту обставину, що позивачем було перервано строк позовної давності у зв`язку з поданням заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу, який в подальшому скасований ухвалою від 26 лютого 2020 року. 
Однак, з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки звернення з заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою, переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №712/8916/17 від 07 липня 2020 року. Доводи відповідачів в цій частині є слушними. 
Вбачається, що позов АТ ОТКЕ подано 24 грудня 2020 року, тому апеляційний суд приймає до уваги заборгованість, яка виникла у відповідачів перед позивачем починаючи з січня 2018 року по липень 2020 року та складає 19475 грн 23 коп. (а.с.6), які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.
Доводи відзиву представника АТ «Облтеплокомуненерго», що висновок ВП ВС у справі №712/8916/17 не може бути застосовано до даних правовідносин, оскільки судовий наказ скасовано ухвалою суду до прийняття постанови ВП ВС від 07 липня 2020 року, оскільки дані посилання ґрунтуються на невірному розумінні представником норм права. При цьому суд звертає увагу представника, що правова позиція Верховного Суду не є законом, як помилково вважає представник, а скоріше є роз`ясненням окремих норм законодавства задля єдності судової практики.

Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовної заяви АТ ОТКЕ, слід також змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 1639 грн 56 коп., стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 546 грн 52 коп. з кожного. 
Також, враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню на 22%, то слід стягнути з позивача на користь відповідачів судовий збір в розмірі 693 грн 66 коп., тобто по 231 грн 22 коп. кожному відповідачу за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 лютого 2021 року змінити в частині суми заборгованості, яка підлягає стягненню, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (м.Чернігів, вул. Реміснича, буд.55 Б, код ЄДРПОУ 03357671) заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 19475 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 23 коп., та в частині стягнення судового збору стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» по 546 (п`ятсот сорок шість) грн 52 коп. з кожного у відшкодування сплаченої суми судового збору.
В іншій частині рішення залиши без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (м.Чернігів, вул. Реміснича, буд.55 Б, код ЄДРПОУ 03357671) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір по 231 (двісті тридцять одній) грн 22 коп. кожному за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                           Судді: