КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/6096/2021
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                           Справа № 757/27117/19-ц
 
28 серпня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                           - Рубан С.М.    
                                      -  Заришняк Г.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Педенка Дмитра Володимировича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Рибака М.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и в:
 
В травні 2019 року ТОВ Фірма «Т.М.М.» звернулось до суду з позовом до    ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути грошові кошти в розмірі 102 300,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ Фірма «Т.М.М.» з 27.06.2008 року є експлуатуючою організацією, на утриманні якої перебуває комплекс житлових будинків з приміщенням господарського обслуговування та критими автостоянками по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є власницею машино-місць №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, що знаходяться в паркінгу по АДРЕСА_1 . З моменту отримання права власності на вказані машино-місця відповідач повинен нести витрати по утриманню автопаркінгу, оскільки машино-місця не є відокремленими, а знаходяться у підземному паркінгу на 247 машино-місць, які мають місця загального користування та на утримання яких позивачем сплачуються кошти суб`єктам господарювання, які ці послуги надають. 
Відповідач умисно ухиляється від підписання договору про надання послуг з утримання машино-місць та має заборгованість за надані послуги. 
Заборгованість відповідача за надані послуги з утримання одного машино-місця складає 17 050,00 грн., а всього за машино-місця №№ НОМЕР_1,НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 борг становить 102 300,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року позов ТОВ Фірми «Т.М.М.» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ТОВ Фірми «Т.М.М.» заборгованість в сумі 79 980,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ТОВ Фірми «Т.М.М.» судовий збір в сумі 1501,87 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Педенко Д.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив прийняти постанову якою скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що матеріалами справи не підтверджується надання послуг з охорони критого автопаркінгу, послуг з технічного обслуговування системи димовидалення автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , як і не підтверджується обґрунтованість цих витрат, як складової тарифу на послуги з утримання паркінгу та складової деталізованого звіту щодо складових тарифу на послуги з утримання паркінгу.  Також зазначав, що договір № 08/02-16 від 08.02.2016 року та акти до нього не підтверджують надання послуг з прибирання автопаркінгу, як і не підтверджується їх вартість, як складова тарифу на послуги з утримання паркінгу та складової деталізованого звіту щодо складових тарифу з утримання паркінгу; договір № 9 від 17.11.2014 року та акти не підтверджують надання послуг з обслуговування воріт (шлагбаумів) в автопаркінгу та понесення витрат позивачем з такого обслуговування; договір № 352 від 01.11.2006 року та акти не підтверджують надання послуг з вивезення твердих побутових відходів з автопаркінгу та понесення витрат позивачем з такого обслуговування; договір № 589/08/С9 від 22.12.2009 року та додані до нього акти не підтверджують надання послуг саме в автопаркінгу, як і не підтверджують обґрунтованість витрат на ці послуги; договір № 01-12/15 від 01.12.2015 року щодо послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання в матеріалах справи відсутній; договори №242 від  01.07.2015 року та № 242 від 01.07.2017 року та акти не підтверджують надання послуг з дератизації дезінсекції, дезінфекції у паркінгу та понесення витрат позивачем з такого обслуговування. Крім того, витрати на заробітну плату працівників, що входять до загальної суми оплати за утримання паркінгу, та послуги з його охорони також не доведено стороною позивача, оскільки документального підтвердження витрат на заробітну плату працівникам за виконану роботу саме щодо паркінгу не надано.
З огляду на зазначене, вважає, що по жодній із складових тарифу на утримання паркінгу позивачем не було надано до суду першої інстанції належних підтверджуючих документів.
Посилався на те, що витрати позивача на утримання житлового будинку жодним чином не можуть впливати на його витрати по утриманню паркінгу.
Вказував на те, що відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин та подання позивачем документів, які не підтверджують надання послуг в паркінгу та правильність нарахування заборгованості свідчить про недоведеність позивачем правильності розрахунку тарифу на утримання паркінгу, оскільки умова про це є істотною для такого договору, затвердження їх розміру будь-якими органами (особами) або ж визначення їх на власний розсуд виконавця) чинним законодавством не передбачено, та як наслідок є підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, вказував на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач ухиляється від укладення з позивачем договору про надання послуг з утримання парко-місця, не врахувавши, що в матеріалах справи наявні листи відповідача адресовані позивачу щодо зауважень по окремим положенням  договору та проханням надати інформацію щодо витрат на обслуговування паркінгу та машиномісць.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення,  посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно договорів купівлі-продажу машино-місця від 27.01.2009 року відповідач ОСОБА_1 є власником машино-місця №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, які розташовані в підземному паркінгу (крита автостоянка) будинку АДРЕСА_1 .
ТОВ Фірма «Т.М.М.» - ТОВ з 14.07.2008 року по теперішній час є утримувачем будинку АДРЕСА_1 та надає житлово-комунальні та інші послуги у вказаному будинку, а також надає послуги з утримання підземної автостоянки за вказаною адресою, що підтверджено актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, зареєстрованого 14 липня 2008 року за № 192 Інспекцією Держархбудконтролю м. Києва.
Зазначений паркінг обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.- 15:2007». Для обслуговування паркінгу та утримання його в належному стані, позивачем укладені договори з постачальниками електроенергії, води, теплопостачання, здійснюється пропускний і внутрішній режим, постійна охорона підземного паркінгу.
Витрати з утримання автопаркінгу розраховувалися, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 247 машино-місць, що вбачається з наданих позивачем «Складових тарифу на утримання паркінгу» та «Деталізованого звіту, щодо складових тарифу на послуги з утримання паркінгу».
Так, тариф на утримання вищезазначеного підземного автопаркінгу змінювався наступним чином:
 
Згідно зі Складових тарифу на послуги з утримання паркінгу, тариф на 1 паркомісце (з ПДВ) з 01.05.2015 року становить 465 грн. та включає:
- витрати з прибирання паркінгу у розмірі 18,59 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати води на миття паркінгу у розмірі 0,39 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати енергоресурсів на опалення паркінгу у розмірі 69,44 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати електроенергії на освітлення паркінгу у розмірі 46,62 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з технічного обслуговування систем теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання у розмірі 24,98 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення та інших систем паркінгу у розмірі 22,71 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з проведення поточного ремонту у розмірі 11,29 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з дератизації у розмірі 0,18 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії у розмірі 0,17 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з амортизації та зносу основних засобів обладнання та систем паркінгу у розмірі 98,04 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з утримання служби охорони у розмірі 19,46 грн. в місяць без ПДВ.
Згідно зі Складових тарифу на послуги з утримання паркінгу, тариф на 1 паркомісце (з ПДВ) з 01.11.2016 року становить 475 грн. та включає:
- витрати з прибирання паркінгу у розмірі 18,59 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати води на миття паркінгу у розмірі 0,93 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати енергоресурсів на опалення паркінгу у розмірі 52,06 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати електроенергії на освітлення паркінгу у розмірі 68,62 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з технічного обслуговування систем теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання у розмірі 25,07грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення та інших систем паркінгу у розмірі 26,84 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з проведення поточного ремонту у розмірі 14,54 грн. в місяць без ПДВ; витрати з дератизації у розмірі 0,18 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії у розмірі 0,33 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з амортизації та зносу основних засобів обладнання та систем паркінгу у розмірі 70,55 грн. в місяць без ПДВ;
- витрати з утримання служби охорони у розмірі 42,15 грн. в місяць без ПДВ.
Згідно зі Складових тарифу на послуги з утримання паркінгу, тариф на 1 паркомісце з 01.07.2018 року становить 565 грн. та включає:
витрати з прибирання паркінгу у розмірі 38,87 грн. в місяць;
- витрати на миття паркінгу, кімнати охорони, санвузла паркінга у розмірі 1,05 грн. в місяць;
- витрати на опалення паркінгу у розмірі 30,79 грн. в місяць;
- витрати на освітлення паркінгу у розмірі 82,29 грн. в місяць;
- витрати з технічного обслуговування систем водопостачання, водовідведення, електропостачання у розмірі 31,52 грн. в місяць;
- витрати з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення паркінгу у розмірі 32,58 грн. в місяць;
- витрати з поточного ремонту паркінгу у розмірі 18,82 грн. в місяць;
-  витрати з дератизації у розмірі 0,20 грн. в місяць;
- витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку у розмірі 0,66 грн. в місяць;
- витрати з амортизації основних засобів обладнання та систем паркінгу у розмірі 70,26 грн. в місяць;
- витрати з утримання служби охорони у розмірі 66,91 грн. в місяць.
Для обслуговування паркінгу, утримання його у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), позивач уклав відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, також надається цілий ряд інших послуг по обслуговуванню вказаної підземної автостоянки, а саме: прибирання паркінгу, миття паркінгу, обслуговування систем протипожежної автоматики та домо-видалення та інших систем паркінгу. При цьому позивач несе витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії, витрати з утримання служби охорони, тощо.
З матеріалів справи вбачається, що охоронні послуги з 01.11.2014 року здійснює ТОВ «Гарантії розвитку охорони міст» за договором № 01/11/14, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.
Послуги з технічного обслуговування системи димовидалення надавало ТОВ «Спутнік-Крим» згідно з договором на технічне обслуговування № 25-о від 29.03.2010 року, що підтверджується актами приймання та здачі виконаних робіт.
Послуги з дератизації надавало ТОВ «Дезінфекція Плюс» згідно з договором № 242 від 01.07.2015 року, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт.
Послуги з прибирання паркінгу з 08.02.2016 року дані послуги надавала ФОП ОСОБА_2 згідно з договором № 08/02-16, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт.
Послуги з технічного обслуговування устаткування (ворота) надавало ТОВ «Лакум Грейт» згідно з договором на технічне обслуговування устаткування № 9 від 17.11.2014 року, що підтверджується актами приймання та здачі виконаних робіт.
Вивезення твердих побутових відходів на об`єкті згідно з договором № 352 від 01.11.2006 року здійснювало ДП «Фірма Альтфатер Київ».
Спостереження за установками пожежної автоматики, згідно з договором № 589/08/С9 надавало ТОВ «Дозор Сервіс», що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.
Послуги щодо обслуговування підземного автопаркінгу, в якому знаходяться парко-місця, що належать відповідачу, позивач надавав своєчасно та в повному обсязі.
Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість, яка згідно з розрахунками позивача становить 102 300,00 грн.
Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.
Доводи відповідача про те, що по жодній із складових тарифу на утримання паркінгу позивачем не було надано до суду першої інстанції належних підтверджуючих документів, колегія суддів безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження надання позивачем послуг, тарифи на ці послуги їх складові.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Відповідачем не надано суду доказів на спростовання тих, що позивачем надавалися послуги з утримання паркінгу.
Доводи відповідача про те, що за відсутності укладеного нею договору, вона не зобов`язана сплачувати на користь позивача будь-які кошти, колегія суддів не приймає до уваги,  з огляду на те, що позивач довів фактичне надання таких послуг, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлена у зв`язку з специфікою їх надання (освітлення паркінгу, охорона, утримання систем водопостачання його прибирання здійснюється для власників усіх парко-місць одночасно).
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно до п. 5 ч. 2  ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газового та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими відповідач користувалась наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату по тарифу на послуги з утримання паркінгу,  які відповідачем не оплачувались.
Доводи про те, що відповідач протягом тривалого строку докладала зусиль для узгодження питання укладення договору з позивачем, намагалась з`ясувати за що саме і скільки вона має платити, але позивач вимагав укласти договір тільки на запропонованих ним умовах та змусити позивача оплачувати послуги, які їй не надавались та вартість яких позивач обґрунтувати не міг, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.
Позивач довів, що тариф, що нараховується є обґрунтованим і розумним. Відповідач же, будучи власником майна, отримуючи послуги не довела, що тариф є завищеним, та відповідно ухиляючись від свого обов`язку укласти договір та оплачувати такі послуги тим самим, тягар утримання свого майна покладає на інших співвласників, які добросовісно несуть витрати на утримання авто-паркінгу, що не відповідає правилам звичайного добросусідства.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються виключно на припущення сторони відповідача, тому відхиляються судом апеляційної інстанції.
З  урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги  та скасування рішення суду відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-383, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,-         
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Педенка Дмитра Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                         Судді: