ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5592/21 Справа № 201/8928/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - 

в с т а н о в и л а:

       У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 09 липня 2016 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       Зазначала, що спільне життя не склалося через відсутність порозуміння між сторонами та різні погляди на сімейні відносини, спроби подружжя з налагодження сімейного життя виявилися невдалими, з відповідачем спільний побут не ведуть, фактичні шлюбні відносини між ними припинені та вони проживають окремо з літа 2019 року.
       Посилаючись на те, що будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів та збереження шлюбу є неможливим, просила суд розірвати шлюб між ними.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року позов задоволено. 
       Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині обґрунтування, а саме встановлення дати припинення фактичних шлюбних відносин та встановити, що шлюбні відносини припинені в січні 2020 року. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, втім не погоджується з тим, що фактичні шлюбні відносини між ними були припинені саме з літа 2019 року. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач по справі не скористалася. 
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.
       Статтями 12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
       Згідно ч.1 ст.110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
       Відповідно до ст.112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2016 року.
       Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припинені з літа 2019 року, спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо, втратили почуття любові один до одного, що, на думку суду, є достатнім доказом того, що шлюб носить формальний характер та є підставою для розірвання шлюбу. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та оскаржує рішення суду лише в частині дати припинення фактичних шлюбних відносин.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Згідно із частинами 1,2,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Відповідно до ч.4 ст.265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
       Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
       За змістом п.11 вказаної постанови, у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.
       Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
       Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом у вересні 2020 року вказала, що будь-які спроби примиритися з відповідачем не дали бажаних результатів та шлюбні відносини між ними припинилися більше ніж за рік до подання даного позову. 
       Відповідач ОСОБА_1 25 січня 2021 року надавав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням особисто приймати участь у розгляді справи та надавати пояснення. Справа була відкладена. 
       17 березня 2021 року відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У заяві вказано, що позовні вимоги він визнає та не заперечує проти їх задоволення. 
       Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що у травні 2019 року саме він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (в якому вказав про припинення шлюбних відносин у лютому 2019 року) та ухвалою суду від 02 вересня 2019 року їм було надано строк для примирення, а 16 грудня 2019 року він звернувся до суду з заявою про залишення його позову без розгляду, яка була задоволена ухвалою суду від 16 грудня 2019 року, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги та встановлення факту припинення шлюбних відносин у січні 2020 року. У заяві про залишення позову без розгляду (на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України) ОСОБА_1 не зазначав про примирення між ним та ОСОБА_2 . 
       Крім того, слід зазначити, що дата, а саме конкретний термін припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя, не впливає на вирішення питання про наявність підстав для розірвання шлюбу.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:
       
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.