П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  727/8024/16-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чебан В.М.   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
27 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 
представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність - протиправною, вчинення інших дій, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність протиправною, вчинення інших дій.
В обґрунтування заяви зазначав, що в жовтні 2016 року він звертався до Шевченківського районного суду м.Чернівці з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової грошові допомоги до 05 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірними, а бездіяльність протиправною; зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника донарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, обчислену відповідно до частини п`ятої статі 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплати, з урахуванням виплачених сум; зобов`язати керівника Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати впродовж десяти днів з дня отримання постанови суду звіт про виконання рішення суду.
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року, в задоволенні позовних вимог йому відмовлено.
Вказував, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.143 Конституції України та ст.67 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» держава фінансує у повному обсязі здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади. Кошти, необхідні для здійснення органами місцевого самоврядування цих повноважень, щороку передбачаються в Законі України про Державний бюджет України.
Пунктом 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про державний бюджет України на 2015р.» встановлено, що норми та положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вищезазначені норми Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» чинні, неконституційними не визнавались.
А також, відмовляючи в задоволенні його апеляційної скарги на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що: «Спірні правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно з пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VIlІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджету та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Заявник посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Просив суд переглянути постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02 листопада 2016 року по справі №727/8024/16-а; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2016 року по справі №727/8024/16-а; ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, а саме:
- визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника щодо відмови у перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - неправомірними, а бездіяльність протиправною;
- зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради та його керівника донарахувати та виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2015 рік, обчислену відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплати, з урахуванням виплачених сум;
- допустити негайне виконання рішення суду;
- зобов`язати керівника Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати впродовж десяти днів з дня отримання постанови суду звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.11.2016 року - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та просив її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився надав до суду письмове клопотання про заміну сторони відповідача - "Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради" на "Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради". 
Протокольною ухвалою клопотання відповідача з наведених в ньому підстав - задоволено. Замінено сторону відповідача "Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради" на "Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради".
Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року по адміністративній справі №727/8024/16-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними, а бездіяльність протиправною, вчинення інших дій було відмовлено (а.с.25-28).
Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року (а.с.59-60) в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено, а постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2016 року залишено без змін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.11.2016 року - відмовлено.
Дана відмова слугувала підставою для звернення позивача з апеляційною скаргою.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог про перегляд за виключними обставинами суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року у справі №3-р/2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні зазначеного спору у 2016 році. При цьому, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаних норм були чинними та підлягали застосуванню, у зв`язку з чим відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку такої виплати, діяв в межах правового поля і керувався наведеними чинними на той момент положеннями законодавства.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Положеннями п.1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Положеннями ч.6 ст.361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
27.02.2020 року Конституційний Суд України ухвалив рішення №3-р/2020, згідно з яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Частинами 1-2 статті 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Норми аналогічного змісту закріплені у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII.
Як вбачається з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів і бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним та таким, що втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто, з 27.02.2020.
Таким чином, наявність Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №3-р/2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом першої інстанції помилки при розв`язанні спору.
Колегія суддів зауважує, що на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаних норм були чинними та підлягали застосуванню, у зв`язку з чим відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку такої виплати, діяв в межах правового поля і керувався наведеними чинними на той момент положеннями законодавства.
Тотожних висновків дійшов Верховний Суд постановляючи ухвалу від 21.09.2020 у справі №311/3376/17 (8-а/311/3/2020), якою відмовив у відкритті касаційного провадження з подібними правовідносинами.
Водночас, зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №808/2492/18, від 19 листопада 2018 року у справі №755/4893/18 (755/18431/15-а), від 12 листопада 2020 року у справі №805/550/16-а, від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18, від 25 лютого 2021 року у справі №311/2898/17.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   27 липня 2021 року.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.