ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 2-229/2010		
Провадження № 22-ц/821/996/21		
Категорія:  302000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Єльцова В.О., Вініченка Б.Б.
за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи: 
прокурор: Бутар В.С.
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі: Свидівоцька сільська рада Черкаського району
треті особа: Громадське об`єднання Дачний кооператив «Дніпро»
особи, які подали апеляційну скаргу та заяву про приєднання до апеляційної скарги: Асоціація керівників шкіл міста Черкаси, прокурор Черкаської обласної прокуратури, який діє в інтересах Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу Асоціації керівників шкіл міста Черкаси та заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року (ухваленого в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Пальонного В.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, третя особа: Громадське об`єднання Дачний кооператив «Дніпро» про визнання права власності на будинок,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

 30 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, третя особа: Громадське об`єднання ДК «Дніпро» про визнання права власності на будинок.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є членом – ГО ДК «Дніпро», який 27 грудня 2005 року отримав від Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району свідоцтво про право власності на нерухоме майно. 
01 березня 2008 року, вказує ОСОБА_1 , він уклав із Свидівоцькою сільською радою Черкаського району угоду про плату за фактичне користування землею, загальною площею 1,67 га на АДРЕСА_1 . 
В лютому 2003 року ГО ДК «Дніпро» позивачу було надано дозвіл на будівництво дачного будинку площею 105,3 кв. м на місці старого будинку та позивачем збудовано будинок для відпочинку.
Враховуючи, що до переліку об`єктів, які увійшли в свідоцтво про право власності на нерухоме майно, було включено і будинок позивача під літ. П-2, позивач вважає, що ГО «Дніпро» було безпідставно набуто право власності на майно, побудоване ним за власні кошти, що є порушенням майнових прав позивача.
З метою їх захисту  ОСОБА_1  звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та просив постановити судове рішення, яким частково скасувати свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 27 грудня 2005 року Свидівоцькою сільською радою Черкаського району, в частині визнання за ГО ДК «Дніпро» права власності на будинок відпочинку, позначений у технічній документації літ. «2 П», розташований на АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на вказаний будинок відпочинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
 Скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 27 грудня 2005 року Свидівоцькою сільською радою Черкаського району, в частині визнання за ГО ДК «Дніпро» права власності на будинок відпочинку, позначений у технічній документації літ. «2 П», розташований на АДРЕСА_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок відпочинку, позначений у технічній документації літ. «2 П», розташований на АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що зібраними по справі доказами об`єктивно підтверджено, що позивач на земельній ділянці, яка належить Свидівоцькій сільській раді і яка перебуває в користуванні ГО ДК «Дніпро» побудував за власні кошти будинок відпочинку, який зареєстрований за дачним кооперативом. Враховуючи, що будинок побудований за власні кошти ОСОБА_1 , а також приймаючи до уваги той факт, що  Свидівоцька сільська рада Черкаського району визнала позовні вимоги, а ГО ДК «Дніпро» проти визнання позовних вимог не заперечувало, тому суд зазначивши, що визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та охоронюваних законом інтересів інших осіб, прийшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 15 жовтня 2020 року, Асоціація керівників шкіл м. Черкаси, яка не брала участі у розгляді справи, проте, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене із порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванні норм матеріального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для розгляду справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що визнання за позивачем права власності на будинок для відпочинку працівників освіти перешкоджає реалізації статутної діяльності Асоціації керівників шкіл м. Черкаси. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2010 року в справі № 2а-2584/10 визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області від 29 листопада 2005 року № 128 «Про надання дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно ГО «ДК Дніпро», на підставі якого видано ГО «ДК Дніпро» свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2005 року, оскільки рішення не обґрунтоване на нормах права щодо підстав набуття права власності, та прийняте з перевищенням повноважень. Ухвалою КААС від 19 травня 2011 року та ухвалою від 18 січня 2012 року в справі  №№ К/9991/34858/11, К/9991/35352/11 постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2010 року в справі № 2а-2584/10 залишена без змін, рішення першої інстанції набрало законної сили, в частині скасування рішення Виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради. Відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно ГО «ДК Дніпро» від 27 грудня 2005 року є похідним       від рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області       від 29 листопада 2005 року № 128 і втратило свою чинність з моменту визнання рішення протиправним та його скасування. Вказаним рішенням доведено, що Виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради не враховано право користування Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (правонаступник – управління освіти) земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку, посвідчене державним актом відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 14 вересня 1995 року № 45-р. Право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради як органу місцевого самоврядування. Дозволи на здійснення будівельних робіт будинків бази відпочинку не надавались, не відводилась земельна ділянка для цих потреб, оскільки з 1995 року управлінню освіти виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, який був чинним на час прийняття оскаржуваного рішення.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що із аналізу вищезазначених судових рішень вбачається, що у ГО «ДК Дніпро» повноважень щодо надання дозволів на будівництво не передбачено законодавством України, тобто його посадові особи діяли з перевищенням повноважень.

17 листопада 2020 року від прокурора Черкаської обласної прокуратури надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги Асоціації керівників шкіл м. Черкаси на рішення Черкаського районного суду від 1.02.2010 року.
Заява про приєднання до апеляційної скарги мотивована тим, що земельна ділянка, на якій побудована база відпочинку вчителів, відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання – під базу відпочинку вчителів. Право постійного користування виникло у суб`єкта користування до 01 січня 2002 року і після цієї дати воно продовжує зберігатися. На час прийняття оспорюваного рішення суду, відповідна земельна ділянка не була вільною та знаходилась у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, відповідне право якого на цю земельну ділянку не припинено, тому будь-яке будівництво на ній без надання відповідних дозволів було неможливе. Дозволи на здійснення будівельних робіт будинків бази відпочинку не надавались, не відводилась земельна ділянка для цих потреб, оскільки в 1995 році управлінню освіти виданий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, який був чинним на час прийняття оскаржуваного рішення суду. Вважає, що оскаржуваним судовим рішенням порушені права територіальної громади м. Черкаси, а отже, судове рішення підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу 

09 листопада 2020 року та 29 червня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву, зазначається, що доводи апеляційної скарги в цілому та в частині клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема, є неаргументованими, безпідставними, тому відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а за таких обставин, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить закрити апеляційне провадження у справі. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Асоціації керівників шкіл м. Черкаси та заявою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року закрито.
Не погоджуючись з ухвалою Черкаського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, у січні 2021 року заступник прокурора Черкаської обласної прокуратури оскаржив її в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської обласної прокуратури - задоволено.
Ухвалу Черкаського апеляційного суду області від 26 листопада 2020 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Матеріали цивільної справи № 2-229/2010 разом з апеляційною скаргою Асоціації керівників шкіл міста Черкаси та заявою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року надійшли до Черкаського апеляційного суду 26 квітня 2021 року.
За наслідками автоматизованого розподілу справ для розгляду справи визначено головуючого суддю (судді-доповідача) Карпенко О.В. та суддів Єльцова В.О., Вініченка Б.Б.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року апеляційну скаргу Асоціації керівників шкіл міста Черкаси та заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року прийнято до свого провадження та призначено розгляд апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи 

Як вбачається із наявних матеріалів справи, зокрема, довідки, виданої головою правління ГО «Дачний кооператив «Дніпро» - Марченко О.М., що ОСОБА_1 є членом Громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро», і йому в лютому 2003 року було надано дозвіл на будівництво нового дачного будинку загальною площею 105,3 кв. м. на місці старого будинку під літерою П-2 (том 1, а.с. 7).
27 грудня 2005 року ГО «ДК «Дніпро» отримало від виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району свідоцтво про право власності на нерухоме майно (том 1, а.с. 36).
До переліку об`єктів, які увійшли в дане свідоцтво було включено і будинок позивача ОСОБА_1 під літерою П-2.
01 березня 2008 року між «землевласником» - Свидівоцькою сільською радою Черкаського району, в особі голови С.М. Вовк, та «землекористувачем» - ГО «ДК «Дніпро», в особі голови О.Е. Цебровського було укладено Угоду № 114 про плату за фактичне користування землею, загальною площею 1,67 га за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 38).
Згідно даних довідки від 27 листопада 2009 року, виданої головою правління О.М. Марченко, за період з лютого 2003 року по грудень 2003 року, ОСОБА_1 за власні кошти та з власних матеріалів побудував будиночок літер. «2П». Побудований будинок відповідає експлікації та плану (зробленим в 2005 році), зазначеним в інвентаризаційній справі, копії яких було надано ОСОБА_3 (том 1, а.с. 45).
У відповідності до п. 3.4 Статуту ГО «Дачний кооператив «Дніпро» споруди встановлені на земельній ділянці громадського об`єднання є власністю його членів. (том 1, а.с. 41)

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Асоціації керівників шкіл міста Черкаси та заява заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги підлягаєдо задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Крім того, ч.1 ст. 352 ЦПК України визначено, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, особи, які не брали участі у справі повинні довести суду той факт, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Предметом позовних вимог у даній справі є захист майнових прав позивача, шляхом визнання за ним права власності на дачний будинок, позначений в технічній документації літер. «П-2» по АДРЕСА_1 . Сторонами в цих правовідносинах є позивач ОСОБА_1 ; відповідач Свидівоцька сільська рада Черкаського району та третя особа: громадське об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро».
Таким чином, особа, яка звернулася із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції - Асоціація директорів шкіл м. Черкаси, має довести порушення цим рішенням їхніх прав, має надати докази, на підставі яких в неї виникало право власності чи право користування зазначеним майном чи земельною ділянкою на якій знаходиться спірний будинок, а відтак таке право могло бути порушеним.
З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що Черкаська міська рада є власником цілісного майнового комплексу бази відпочинку вчителів за адресою: АДРЕСА_1 , який включає в себе, зокрема, й будинок відпочинку, позначений в технічній документації літерою «П-2», а в департаменті освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради майно перебуває в оперативному управлінні і департамент є постійним користувачем земельної ділянки, на якій воно розміщено.
Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності (ч. 3 ст. 137 ГК України).
Повноважень на звернення до суду в інтересах Черкаської міської ради та департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, Асоціація керівників шкіл м. Черкаси не має.
Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначено, що оскаржуване рішення перешкоджає в реалізації статутної діяльності Асоціації керівників шкіл м. Черкаси.
Правовідносини у даній справі стосуються права власності на частину майнового комплексу – бази вчителів, а саме будинку відпочинку, що позначений в технічній документації літер. «П-2».
Колегія суддів звертає увагу, що державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку, на якій розташований будинок відпочинку, літ. «2 П», що належить ОСОБА_1 , виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому, тобто земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, тобто тієї особи, в інтересах якої прокурором подано заяву про приєднання до апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 363 ЦПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
У даній справі до апеляційної скарги Асоціації керівників шкіл м. Черкаси приєднався прокурор Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. У заяві про приєднання до апеляційної скарги, прокурор навів підстави для звернення з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. 
При цьому, державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку, на якій розташований спірний будинок відпочинку, літ. «П-2», що належить позивачу, виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому, тобто спірна земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради – особи, в інтересах якої прокурор подав заяву про приєднання до апеляційної скарги.
Згідно з частиною третьою статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор, зокрема, може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року).
Також ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у рішенні у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Із заяви про приєднання до апеляційної скарги вбачається, що прокуратурою, яка в даному випадку виступає в інтересах держави в особі Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради ініціювалося перед Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради питання про оскарження вказаного рішення, однак Департамент проінформував прокуратуру, що заходи представницького характеру не вживатимуться та не вживались.
Таким чином, Черкаська обласна прокуратура взяла на себе обов`язок субсидіарної ролі у здійсненні представництва інтересів держави в суді шляхом подачі заяви про приєднання до апеляційної скарги Асоціації керівників шкіл м. Черкаси.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинне бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно й усебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин .
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеєр Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands») від 27.10.93, заява №14448/88, §33).
Створення рівних можливостей учасникам процесу в доступі до суду та до реалізації та захисту їхніх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що саме позивач побудував власними зусиллями та за власні кошти будинок відпочинку на місці старого, розміщеного на земельній ділянці, що належить Свидівоцькій сільській раді, яка перебуває у користуванні ГО «ДК «Дніпро», який зареєстрований за дачним кооперативом і позначений як «П-2». Оскільки відповідач та третя особа не заперечували проти визнання за позивачем права власності, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на даний будинок.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих №314 від 07 травня 1969року. Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року №358 Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро» за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі р. Дніпро відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів.
Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка площею 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.
Розпорядженням голови Черкаської РДА від 14 вересня 1995 року затверджено матеріали справи по видачі державного акту на право постійного користування землею управлінню освіти Черкаського міського виконавчого комітету для забезпечення потреб бази відпочинку вчителів у с. Свидівок Черкаського району.
Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.
Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно - грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів.
Якщо право постійного користування виникло в суб`єкта господарювання до 01 січня 2002 року (дня набрання чинності діючим ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.
Таким чином, Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, як правонаступник управління освіти Черкаського міського виконавчого комітету, користується земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не був зобов`язаний вчиняти дії, пов`язані із переоформленням такого права та не може бути протиправно його позбавлений.
Частиною 1 статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (оренду). Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користування, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом.
Згідно зі ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Отже, на час прийняття оспорюваного рішення суду відповідна земельна ділянка не була вільною та знаходилась у постійному користуванні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, відповідне право якого на цю земельну ділянку припинено не було.
Також угода про плату за фактичне користування землею, укладена 01 березня 2008 року між Свидівоцькою сільською радою та ГО «ДК «Дніпро», не припиняла права постійного користування Департаменту та не передбачала переходу такого права до третіх осіб. При цьому термін її дії становив по 31 грудня 2008 року та в подальшому пролонгований не був. Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_1 взагалі не є стороною угоди про плату за фактичне користування землею.
Приводом до укладення вказаної угоди стало підписання 01 червня 2003 року між Міським управлінням освіти Черкаського міського виконавчого комітету та ГО «ДК «Дніпро» договору про спільну діяльність, предметом якого було визначено об`єднання майна та зусиль спільно діяти в сфері утримання та експлуатації бази відпочинку, що знаходиться на балансі Міського управління освіти Черкаського міськвиконкому, для створення належних санітарно-гігієнічних умов для відпочиваючих, проведення ремонтів будиночків та утримання території, монтаж та експлуатації електромереж, водопостачання,тощо.
При цьому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2012 року у справі № К/9991/34858/11 залишено без змін постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2011 року про задоволення позову Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району в частині скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано свідоцтво про право власності серії  НОМЕР_1 від 27 грудня 2005 року. Судом касаційної інстанції підтверджено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста, а виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку.
Крім того, Вищим адміністративним судом України встановлено, що договір, на підставі якого ОК «Дніпро 2003» нібито набув права власності, взагалі не передбачає перехід такого права на будинки відпочинку, його сторонами є балансоутримувач нерухомого майна комунальної власності та громадське об`єднання. Право на розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради, як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність. Дозволи на здійснення будівельних робіт будинків бази відпочинку не надавались, не відводилась земельна ділянка для цих потреб, оскільки з 1995 року управлінню освіти був виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, який був чинним на час прийняття оскаржуваного рішення, докази його скасування і по теперішній час відсутні.
Відповідно до статей 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально- туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.
Відповідно до ч. 1, п. «в» ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (частина 1, пункт «г» частини другої статті 61 ЗК України). Такі ж положення містяться у статтях 88, 89 Водного кодексу України.
Територія, де розташований спірний будинок, знаходиться в прибережній захисній смузі. При цьому, новий будинок, збудований на місці старого дачного будинку, що належав Черкаській міській раді та перебував в оперативному управлінні Департаменту, не є новоствореним майном, а являється переробкою вже існуючої речі. Так як, перероблена річ дачний будинок є нерухомим майном, то право власності на нього може виникнути лише з моменту прийняття його в експлуатацію.
Відповідно до ч. 2 ст. 311 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то і право власності виникає з моменту прийняття до експлуатації. Порядок та умови прийняття в експлуатацію дачного будинку передбачено Тимчасовим порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ №1035 від 09 вересня 2009 року.
ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст. ст. 335, 376, 392 Кодексу. Стаття 331 зазначеного Кодексу, яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду. Частиною 2 ст. 331 вказаного Кодексу передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
В матеріалах справи відсутні докази того , що Черкаська міська рада чи Департамент освіти та гуманітарної політики ЧМР надавали позивачу відповідні дозволи.
У справі відсутня будь-яка проектно-кошторисна документація на спірний будинок, акти про введення будинку в експлуатацію, докази відповідності даної споруди нормам ДБН, санітарним та пожежним нормам.
Рішенням третьої сесії Черкаської міської ради № 3-531 від 26 червня 2003 року база відпочинку вчителів, як цілісний майновий комплекс, передана в оперативне управління Управлінню освіти міського виконавчого комітету.
Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 22 ЗУ «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об`єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.
Статтею 18 ЗУ «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому КМУ. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.
Відповідно до ст. 30-1 ЗУ «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.
До 01 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою КМУ від 22 вересня 2004 року №1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 01 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою КМУ від 08 жовтня 2008 року №923.
Пунктом 3 Порядку визначено, що для одержання сертифіката забудовник разом із заявою за формою згідно з додатком 2 подає інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на дачні та садові будинки загальною площею до 200 кв. метрів включно довідку про погодження прийняття приватної будівлі в експлуатацію, видану на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради; технічний паспорт приватної будівлі, виданий бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.
Разом з тим, будівництво здійснено в прибережній захисній смузі, на території якої відповідно до частин 1, 2 ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, до яких будинки відпочинку не належить, а також які згідно з вимогами ст. 59 ЗК України можуть передаватись лише в користування.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до ухвалення необгрунтованого рішення, яке вищевказаних обставин та положень закону не враховує.
Таким чином у задоволенні позовних вимог у цій справі слід відмовити за безпідставністю.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та приходить до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;   3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що подана Асоціацією керівників шкіл міста Черкасиапеляційна скарга та заява заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги підлягають до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Асоціації керівників шкіл міста Черкаси та заяву заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про приєднання до апеляційної скарги – задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, третя особа: Громадське об`єднання Дачний кооператив «Дніпро» про визнання права власності на будинок– скасувати.
Постановити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Свидівоцької сільської ради Черкаського району, третя особа: Громадське об`єднання Дачний кооператив «Дніпро» про визнання права власності на будинок – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча          О.В. Карпенко

Судді В.О. Єльцов

Б.Б. Вініченко 

(Повний текст постанови суду складено 13 вересня 2021 року)