ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7544/21 Справа № 212/4032/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Голуб О.О.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року, яке постановлено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 29 червня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:
В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства ««Центральний гірничо збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 227 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 24 лютого 2010 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 08 лютого 2011 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 25 лютого 2013 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 24 лютого 2015 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності, безстроково.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача 60 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.
Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, оскільки вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, так як позивач систематично відчуває біль, обмеження рухів в попереково – крижовому та шийному відділах хребта, у міжлопатковій ділянці, плечових, ліктьових, колінних та суглобах кистей, їх заніміння, судоми в м`язах рук та ніг, загальну слабкість.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду і ухвалення нового рішення про зменшення суми відшкодування моральної шкоди до 5 152,52 гривень посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.
Суд не врахував, що позивач працював на іншому підприємстві в шкідливих умовах понад 22 років, натомість на підприємстві відповідача лише 08 місяців.
На думку відповідача, судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», тому сума моральної шкоди завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, вимогам розумності та справедливості.
Відзиви на апеляційні скарги не подані.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПрАТ «ЦГЗК» - Громко Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, проти апеляційної скарги представника позивача заперечувала, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що   ОСОБА_1 працював з 29 грудня 1978 року по 29 серпня 1979 року на посаді газоелектрозварника в Автоцеху №1 Криворізького Центрально гірничо – збагачувального комбінату, правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК. 29 серпня 1979 позивач звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України (а.с. 53).
Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2010 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він виконував роботи, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору з вмістом токсичних речовин та несприятливих мікрокліматичних умовах, що перевищувала норми ГДК (а.с. 19).
Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання у позивача є праця в шкідливих умовах праці на протязі 17 років 5 місяців в умовах запиленості повітря, несприятливого мікроклімату, важкої фізичної праці та токсичних речовин (а.с. 19).
Висновком МСЕК від 24 лютого 2010 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 10). 
При повторному переогляді висновком МСЕК від 08 лютого 2011 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 12-13). 
При наступному переогляді висновком МСЕК від 25 лютого 2013 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 11).
Висновком МСЕК від 24 лютого 2015 року позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії, 10% - по двобічному плечолопатковому артрозу, 10% - по ВСП та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 15-16).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач працював на іншому підприємстві, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2010 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він виконував роботи, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору з вмістом токсичних речовин та несприятливих мікрокліматичних умовах, що перевищувала норми ГДК, та згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих
Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, оскільки вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, так як позивач систематично відчуває біль, обмеження рухів в попереково – крижовому та шийному відділах хребта, у міжлопатковій ділянці, плечових, ліктьових, колінних та суглобах кистей, їх заніміння, судоми в м`язах рук та ніг, загальну слабкість.
У зв`язку з чим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача та відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, з вищенаведених підстав.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, який складає 08 місяців з загального періоду роботи в шкідливих умовах праці 17 років 05 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 60 000 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги  ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: