П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/5714/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов С.В.   
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
12 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати повернуто позивачу. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить поновити його на роботі з 01 липня 2016 року та стягнути з Служби безпеки України 1150083,87 грн. заробітної плати за 4 роки 9 місяців.
Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху з підстав пропущення позивачем строку на звернення до суду. Даною ухвалою встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, відмінних від тих, що були  вказані у вже поданій заяві про поновлення пропущеного процесуального строку та доказів поважності причин його пропуску.
У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що саме після вирішення справи № 806/5681/14 він дізнався про порушення своїх прав незаконним звільненням. Поновлення його на службі було неможливим до вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомостей відносно нього як особи, щодо якого застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Вилучення вказаних відомостей відбулося лише 17 березня 2021 року. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що з листопада 2020 року по березень 2021 року неодноразово хворів, а пандемія коронавірусу ускладнила збір документів для правильного вирішення даного спору. Також позивач зазначив, що в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року по справі № 240/3551/21 за його аналогічним позовом суд визнав початком перебігу строку звернення до суду 23 вересня 2020 року - день набрання законної сили рішенням суду по справі № 806/5681/14, а також визнав поважними причини пропуску ним строку звернення до суду з цим позовом з 23 вересня по 31 грудня 2020 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням, а її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
Необхідно зазначити, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду також не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи Стаббігс та інші проти Великобританії рішення від 21 лютого 1986 року справа, "Девеер проти Бельгії" рішення від 27 лютого 1980 року, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21 лютого 1975 року).
На думку Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" (2006) необхідно досліджувати, чи можна вважати перебіг строку прогнозованим з точки зору заявника.
При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Судом встановлено, що позивач просить поновити його на службі в органах Служби безпеки України і стягнути 1150083,87 грн. заробітної плати за 4 роки 9 місяців, тобто, даний позов стосується звільнення з публічної служби.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
ОСОБА_1 зі служби в органах Служби безпеки України було звільнено 30 червня 2016 року. Підставою такого звільнення стало набрання чинності 16 жовтня 2014 року Законом України «Про очищення влади», на виконання якого 23 жовтня 2014 року Головою Служби безпеки України видано наказ №10/12 о/с про зарахування позивача в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області.
Не погоджуючись з вказаним наказом, ОСОБА_1 оскаржував його до Житомирського окружного адміністративного суду. Рішенням суду від 16 січня 2020 року по справі №806/5681/14, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ голови Служби безпеки України №10/12ос від 23 жовтня 2014 року у частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади". Зобов`язано Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відомості про ОСОБА_1 , щодо якого застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З часу звільнення і до дня звернення до суду з даним позовом минуло понад 4 роки.
Вперше з позовом щодо поновлення на службі позивач звернувся в березні 2021 року. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року по справі № 240/3551/21 позовна заява ОСОБА_1 була повернута за пропуском строку звернення до суду. Також у цій ухвалі судом було встановлено дату початку перебігу строку звернення до суду 23 вересня 2020 року та визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом з 23 вересня по 31 грудня 2020 року. Однак, належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не мав можливості звернутись за захистом своїх порушених прав у період з 1 січня 2021 року до 3 березня 2021 року, позивачем до суду не надано.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надано таких доказів і за період з 01 січня по 07 квітня 2021 року при зверненні до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку доводам апелянта, що він перебував на амбулаторному лікуванні в поліклініці з 30.11.2020 по 04.12.2020; з 16.12.2020 по 31.12.2020; з 11.01.2021 по 25.01.2021 р.; з 15.02.2021 по 26.02.2021 р.; з 17.03.2021 по 31.03.2021 р. суд звертає увагу на наступне.
Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, відповідно до пункту 1.1 якої тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Так, амбулаторне лікування - це лікування, яке здійснюється на дому або відвідування хворим лікувального закладу. Стаціонарне лікування передбачає розміщення хворого у лікарні та дотримання хворим певного режиму лікування та перебування у лікарні.
Суд зауважує, що позивачем не надано доказів, які свідчать про наявність виняткових, особливих і непереборних обставин об`єктивного характеру, які унеможливили або істотно ускладнили подання позовної заяви, а також доказів того, що він вчинив всі необхідні дії, які б свідчили про бажання реалізації його процесуальних прав під час перебування на амбулаторному лікуванні.
Крім того, позивач не був позбавлений можливості звернутися по правову допомогу.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неповажність причин пропуску звернення до суду, наведених позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, поданій на виконання ухвали про залишення позову без руху.
Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.  
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.    
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.