ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2021 р.           Справа№ 910/18701/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 08.09.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер"
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 (повний текст складено 27.04.2021) 
у справі № 910/18701/20 (суддя Алєєва І.В.)
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт"
до Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер"
про стягнення 140 000, 00 грн
за зустрічним позовом Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт"
про стягнення 165 000, 00 грн  (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.03.2021),-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення 140  000, 00 грн.  
Первісна позовна заява обґрунтована тим, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо вчасної передачі майна в оренду не виконав, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 140  000, 00 грн передоплати.
27.01.2021 Приватне підприємство "Медсервіс - Партнер" (далі - позивач за зустрічним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною  заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 165 000, 00 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.03.2021).
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на підставі протоколу погодження вартості орендної плати (додаток № 1 до договору) сторони погодили момент передачі орендованого приміщення відповідачу, а саме з 01.10.2020, однак відповідач за жовтень - грудень 2020 не сплатив орендну плату.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 позовні вимоги за первісним позовом задоволено. 
Стягнуто з Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" заборгованість у розмірі 140   000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн 00 коп. 
У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.  
Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд вказав, що орендар має право на односторонню відмову від договору оренди у випадку не передання наймодавцем наймачеві майна, у зв`язку з чим, наймач має право на повернення попередньої оплати. При цьому, з моменту відмови наймача від договору оренди та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок наймодавця передати наймачеві майно припиняється.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вказав, що в матеріалах справи відсутні докази підписання між сторонами акта приймання-передачі орендованого приміщення, як і відсутні докази користування орендарем приміщенням визначеним умовами договору оренди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Медсервіс - Партнер" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 в частині первісного позову скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт вказує, що договір оренди не містить окремого пункту, який би закріпив строк (термін) передачі приміщення в оренду. Однак, протоколом погодження вартості орендної плати, сторони узгодили, що строк оренди нежитлових приміщень становить з 01.10.2020 по 30.09.2021.
Скаржник наголошує, що орендодавець не перешкоджав у користуванні приміщенням орендарю, оскільки з листопада 2020 по березень 2021 кожного місяця позивачу надсилалися листи про те, що орендовані приміщення вільні.
На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував статтю 766 Цивільного кодексу України.
Приватне підприємство "Медсервіс - Партнер" зазначає, що, оскільки закон прямо забороняє односторонню відмову від договору оренди з боку орендаря, а договором оренди передбачено право орендаря на його одностороннє розірвання, виключно з підстав, що прямо передбачені договором, тому договір оренди №04/2020 від 11.09.2020 є укладеним та чинним.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач за первісним позовом у своєму відзиві, наданому до суду 27.07.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач за первісним позовом вказує, що саме актом здачі-приймання підтверджується факт передачі апелянтом та отримання позивачем за первісним позовом орендованого приміщення і саме з моменту підписання вказаного акту здачі-приймання приміщення починається строк оренди та нарахування орендної плати за користування приміщенням.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" стверджує, що в пункті 5.1 договору  та протоколі погодження вартості орендної плати сторони лише зафіксували в договорі розмір орендної плати та період, на який такий розмір буде застосовуватись, а не дату та  передачу орендованого приміщення позивачу за первісним позовом, оскільки цей факт підтверджується виключно актом здачі-приймання приміщення. Вказаний акт здачі-приймання приміщення апелянтом позивачу за первісним позовом не направлявся та позивачем за первісним позовом не підписувався, що підтверджується відсутністю будь-яких доказів на підтвердження отримання орендованого приміщення позивачем за первісним позовом.
Позивач за первісним позовом наголошує, що апелянт у відзиві на первісний позов та в апеляційній скарзі зазначає, що лише 14.12.2020 вперше надіслав Товариству з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" лист, з проханням підписати акт здачі-приймання орендованого приміщення. Тобто, вказаними діями апелянт визнає факт порушення останнім умов укладеного договору.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/18701/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/18701/20 залишено без руху.
01.07.2021 Приватним підприємством "Медсервіс - Партнер" подано заяву про усунення недоліків до якої долучено платіжне доручення № 101 з доказами сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в мажах справи № 910/18701/20, докази, що підтверджують надсилання апеляційної скарги іншій стороні та ордер, що підтверджує повноваження представника апелянта.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021у справі № 910/18701/20 та призначено розгляд справи на 28.07.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 прийнято справу №910/18701/20 до провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 відкладено розгляд справи №910/18701/20 на  08.09.2021.

pПозиції учасників справи

Представники відповідача за первісним позовом у судовому засіданні апеляційної інстанції 08.09.2021 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову. 
Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні апеляційної інстанції 08.09.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

11.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" (орендар) та Приватним підприємством "Медсервіс-партнер" (орендодавець) укладено договір оренди № 04/2020 (далі - договір оренди), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове, оплатне користування частину приміщення № 81, на першому поверсі (вікнами на вул. Котельникова) загальною площею 162,    8 квадратних метрів, розташовані в будинку № 35 по вул. Котельникова в м. Києві (далі - орендоване приміщення), яке належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Київською міською державною адміністрацією 11 вересня 2008 року, серії САС № 245680.
Відповідно до пункту 3.1 договору оренди строк оренди становить 1 (один) рік з моменту передачі приміщення орендарю.
Пунктом 3.3 договору оренди сторони визначили, що строк оренди, в тому числі нарахування орендної плати починається з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання приміщення.
Передача орендованого приміщення від орендодавця до орендаря здійснюється у відповідності до акту здачі-приймання вказаного приміщення, підписання якого свідчить про фактичну передачу орендованого приміщення та майна орендарю. У момент підписання акта здачі-приймання орендодавець передає орендарю ключі від орендованого приміщення. У акті здачі-приймання сторони зазначають фактичний стан орендованого приміщення. Даний стан вважається станом відповідним договору (пункт 4.1 договору оренди).
Оплата за оренду орендованого приміщення проводиться на основі протоколу погодження вартості орендної плати, який являється невід`ємним додатком до договору (п. 5.1 договору оренди).
У пункті 5.2 договору оренди сторони встановили, що оплата за оренду приміщення становить 33  000 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 5  500 грн, без урахування комунальних платежів та опалення.
Згідно з підпунктом 6.3.1 пункту 6.3  договору оренди орендодавець зобов`язується своєчасно надати орендарю приміщення в стані, що відповідає умовам даного  договору.
11.09.2021 сторони підписали протокол погодження вартості орендної плати (додаток №1 до договору оренди), в якому зазначили, що сторони прийшли до згоди, що вартість орендної плати за нежитлові приміщення з 01.10.2020 по 30.09.2021 складає 33  000 грн за місяць, в т.ч. ПДВ - 5  500 грн.
Звертаючись з первісною позовною заявою, позивач вказав, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов`язку, своє зобов`язання щодо вчасної передачі майна в оренду не виконав, у зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача 140  000, 00 грн передоплати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №910/18701/20 у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині вимог первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" до Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" про стягнення 140  000, 00 грн.  
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до   статті 509 Цивільного кодексу України та  статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" та Приватним підприємством "Медсервіс - Партнер", за своєю правовою природою відноситься до договорів оренди.
За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності (частина 1 статті 283 Господарського кодексу України).
До відносин оренди застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).
Статтею 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.
Частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
Суд першої інстанції встановив, що на виконання умов договору оренди орендар перерахував на рахунок орендаря передплату за оренду нежитлового приміщення у загальній сумі 140 000, 00 грн, в тому числі ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №2785 від 11.09.2020 та №2799 від 21.09.2020.
16.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" направило Приватному підприємству "Медсервіс-партнер" повідомлення (вих. №20201113 від 13.11.2020) про відмову (розірвання) від договору оренди №04/2020 від 11.09.2020 та повернення суми передоплати, в якому вказало, що з урахуванням приписів статей 765, 795 Цивільного кодексу України орендодавець зобов`язаний передати майно орендарю негайно за актом прийому передачі, однак станом на 13.11.2020 орендодавець не передав орендарю за актом приймання-передачі орендоване приміщення. У зв`язку з чим, повідомив про відмову (розірвання) від договору оренди №04/2020 від 11.09.2020.
У свою чергу, 16.11.2020 орендар отримав від орендодавця лист № 01-0511/2020 від 05.11.2020, в якому представник орендодавця вимагав у орендаря підписати акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000037 за оренду нежитлового приміщення за жовтень 2020.
У відповідь на вказаний лист, 17.11.2020 орендар надіслав орендодавцю відмову від підписання акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2020 та вказав, що орендодавець умови договору не виконав, станом на 16.11.2020 приміщення орендарю у користування не передав та не надав на підписання відповідний акт здачі-приймання приміщення. У зв`язку з чим, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 766 Цивільного кодексу України, в односторонньому порядку  з 16.11.2020 орендар відмовився від договору, про що було надіслано на адресу орендодавця відповідне повідомлення.
Згідно із статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 766 Цивільного кодексу України визначено, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою або відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.
Відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України  у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Об`єктом цивільних прав є речі, у тому числі гроші (ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України).
Виходячи із змісту вищевикладених норм, орендар має право на односторонню відмову від договору оренди у випадку не передання наймодавцем наймачеві майна. Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору оренди та припинення зобов`язань сторін за договором. 
Як вказувалось вище, пунктом 4.1 договору оренди передбачено, що передача орендованого приміщення від орендодавця до орендаря здійснюється у відповідності до акту здачі-приймання вказаного приміщення, підписання якого свідчить про фактичну передачу орендованого приміщення та майна орендарю. У момент підписання акта здачі-приймання орендодавець передає орендарю ключі від орендованого приміщення. У акті здачі-приймання сторони зазначають фактичний стан орендованого приміщення. Даний стан вважається станом відповідним договору.
Місцевий господарський суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази підписання між сторонами акта приймання-передачі орендованого приміщення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що Приватне підприємство "Медсервіс-партнер" надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" лист, в якому просило підписати акт здачі-приймання орендованого приміщення лише - 14.12.2020.
Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставне посилання апелянта на те, що протоколом погодження вартості орендної плати, сторони узгодили, що строк оренди нежитлових приміщень становисть з 01.10.2020 по 30.09.2021, оскільки в протоколі погодження вартості орендної плати сторони зафіксували розмір орендної плати та період, на який такий розмір буде застосовуватись, а не дату та передачу орендованого приміщення позивачу за первісним позовом. У той час, як відповідно до договору передача орендованого приміщення підтверджується виключно актом здачі-приймання приміщення, який підписано сторонами не було.
Таким чином, з огляду на вказане вище вбачається, що Приватне підприємство "Медсервіс-партнер" не передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Акксон Софт" приміщення за актом здачі-приймання приміщення, у зв`язку з чим, позивач скористався своїм правом на  відмову від договору оренди № 04/2020.
Звертаючись з позовною заявою про повернення передоплати, позивач послався на статтю  766 та статтю 1212 Цивільного кодексу України.
Проте, беручи до уваги принцип jura novit curia ("суд знає закони"), суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обґрунтованості/необґрунтованості позовних вимог.
При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.
Колегія суддів зазначає, що нормами статті 1212 Цивільного кодексу України статті передбачена правова можливість повернення майна, яким в цьому разі є гроші, переданого, в тому числі, на виконання недійсного правочину, шляхом пред`явлення вимоги набувачу, підстава набуття якого, а так само володіння яким (майном) згодом відпала.
Відповідно до частин першої та другої      статті 1212 Цивільного кодексу України      особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення      глави 83 Цивільного кодексу України     застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом  статті 1212 Цивільного кодексу України  безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Згідно з частиною першою  статті 177 Цивільного кодексу України  об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Положення цієї глави (тобто  глави 83 Цивільного кодексу України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Загальна умова частини першої  статті 1212 Цивільного кодексу України  звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,  статтю 1212 Цивільного кодексу України  можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 та постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі №904/5814/19.
Враховуючи те що, позивач відмовився від договору оренди № 04/2020, тому договір припинив свою дію та  згідно зі  статтею 1212 Цивільного кодексу України відповідач повинен повернути попередню оплату  у розмірі 140    000, 00 грн здійснену позивачем відповідно до платіжних доручень №2785 від 11.09.2020 та №2799 від 21.09.2020.
З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення первісного позову про стягнення з ПП "Медсервіс - Партнер" на користь ТОВ "Акксон Софт" 140    000, 00 грн не поверненої попередньої оплати за договором оренди.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що не застосування судом першої інстанції статті 1212 Цивільного кодексу України не призвело до неправильного вирішення спору. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/18701/20  задоволенню не підлягає. Рішення  Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/18701/20 залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями  129,   240,   269,   270,  275,   276,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

          1. Апеляційну скаргу    Приватного підприємства "Медсервіс - Партнер" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/18701/20 залишити без задоволення.
2. Рішення  Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/18701/20 залишити без змін.
3. Судовий    збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне підприємство "Медсервіс - Партнер".
4.    Матеріали справи №910/18701/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3  ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 13.09.2021.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун