ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/3925/21 пров. № А/857/11404/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Довгої О.І., Улицького В.З., 
за участю секретаря                    Посласького Д.Б.,
представника апелянта           Колтоновського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу  Львівського окружного адміністративного суду  від 04 червня 2021 року (постановлену головуючим – суддею Мричко Н.І. о 13 год. 45 хв. у м. Львові) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/3925/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Жидачівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у вилученні запису з Державного реєстру речових прав та проведенні державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна на підставі заяви від 11.03.2021;
зобов`язати Жидачівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) реєстраційний запис № 13104186 від 11.10.2012 про арешт та заборону відчужувати усе нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зокрема за ідентифікаційними ознаками: земельна ділянка № 4621510100:01:034:0039; земельна ділянка № 4621510100:01:034:0040; земельна ділянка № 4621510100:01:034:0041; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ; інше невизначене нерухоме майно;
зобов`язати Жидачівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у відповідності до Закону вчинити дії щодо державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та його архівній складовій (Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державний реєстр іпотек, Державний реєстр земель) припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі заяви від 11.03.2021 та постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.08.2013 (№ 32937995);
зобов`язати Жидачівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надати позивачеві витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію припинення обтяжень нерухомого майна.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.
30.03.2021 представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що представник позивача 24.06.2019 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 59051012, в яких була наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №170457338 від 13.06.2019, в якій містились відомості про арешт майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 32937995. Крім цього, позивач неодноразово звертався до суду із позовом, зі місту якого вбачається, що позивач знав про вказану заборону відчуження об`єктів нерухомого майна. Відтак представник відповідача вважав необґрунтованими покликання позивача на лист-відповідь від 17.03.2021, як на обставину за якої він дізнався про наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) реєстраційного запису №13104186 від 11.10.2012, і відповідно про початок перебігу строку звернення із позовом до суду. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Жидачівського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - залишено без розгляду.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у вилученні запису з Державного реєстру речових прав та проведенні державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна на підставі заяви від 11.03.2021 без поважних причин.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що представник позивача здійснював ознайомлення з матеріалами справи виконавчого провадження № 59051012 (з інформацією щодо рухомого майна позивача), а не з матеріалами провадження № 32937995 (в якому було накладено арешт нерухомого майна позивача). Арешт на майно позивача був накладений саме у виконавчому провадженні № 32937995 (з яким позивач не ознайомлювався), тому ймовірно, саме в цих документах була наявна інформація про арешт нерухомого майна. Проте відповідні матеріали були знищені у 2013 році, що підтверджено самим відповідачем. 
Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а ухвалу суду залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції — скасувати, з наступних підстав.
Як слідує з матеріалів справи, що 11.10.2012 державний реєстратор Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 32937995, відкритого 07.06.2012 головним державним виконавцем відділу ДВС Слободою В.П., внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис № 13104186 про арешт та заборону відчужувати усе нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , зокрема, за ідентифікаційними ознаками: земельна ділянка № 4621510100:01:034:0039; земельна ділянка № 4621510100:01:034:0040; земельна ділянка № 4621510100:01:034:0041; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ; нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 ; інше невизначене нерухоме майно.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 11.03.2021, в якій просив вилучити з Реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови від 29.08.2013 № 32937995 та відсутності будь-яких відкритих виконавчих проваджень.
Листом від 17.03.2021 № 19.17-09/2350 відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача, з тих підстав, що він не надав підтверджуючих документів щодо погашення заборгованості.
Позивач вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Так відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
У ч. 1 ст. 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з ч. 2 вказаної статті позовну заяву може бути подано до суду:
1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;
2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Аналізуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що строк звернення до суду у цій справі становить десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропуску строку звернення визначені у ст. 123 КАС України, зокрема, в частині третій вказаної статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою, четвертою статті 123 вказаного Кодексу.
Так, як згадувалось вище залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивачем не наведено та не доведено.
Однак на переконання суду такий висновок є помилковим з огляду на наступне.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.
Водночас, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. 
Як слідує з матеріалів справи та підтверджено представником апелянта під час апеляційного розгляду справи, що арешт на майно позивача був накладений у виконавчому провадженні № 32937995.
Разом з цим постанови про відкриття виконавчого провадження № 32937995 відповідач боржнику не надсилав і відповідних доказів протилежного суду не надано.
Судом встановлено, що представник апелянта 24.06.2019 здійснював ознайомлення з матеріалами справи виконавчого провадження № 59051012, що підтверджується розпискою на повідомленні від 12.06.2019.
Однак, як заначив представник апелянта, що матеріали справи виконавчого провадження № 59051012 стосуються щодо рухомого майна позивача, а матеріалами провадження № 32937995 стосуються накладення арешту на нерухоме майно позивача, що є предметом розгляду у цій справі. А тому зазначає, що арешт на майно позивача був накладений саме у виконавчому провадженні № 32937995, з яким позивач не ознайомлювався, і в якому ймовірно була наявна інформація про арешт нерухомого майна. Проте відповідні матеріали були знищені у 2013 році, що підтверджено самим відповідачем. 
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів саме з моменту отримання листа відповідача від 17.03.2021, оскільки з матеріалами провадження № 32937995, які стосуються накладення арешту на нерухоме майно позивача він не ознайомлювався.
Відтак звернувшись до суду 19.03.2021 позивачем дотримано строки звернення до суду встановленні у ч. 1 ст. 287 КАС України.
Частина 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати “вирішення” спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах "Bellet v. France" та «Nunes Dias v. Portugal»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа №П/9901/736/18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. 

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду про залишення позовної заяви без розгляду є передчасним, оскільки позивач не пропущено строки звернення до суду.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/3925/21 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 18 серпня 2021 року