ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року          м.Дніпро         Справа №  912/2518/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Антоніка С.Г., Верхогляд Т.А.
при секретарі судового засідання Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:
від позивача: Волошин Е.С. (в режимі відеоконференції) представник, довіреність №2241   від 24.05.2021 р.;
від відповідача: Москаленко Ю.В. адвокат, ордер серії ЗП №053509 від 06.08.2019 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 (повний текст складено та підписано 11.01.2021 суддя Дроздова С.С.) у справі №912/2518/20

за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_2 )
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ВВК” (69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 7-а, ідентифікаційний номер юридичної особи 25480811)
про зобов`язання вилучити (вивезти) майно    

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Кіровоградської області із позовом про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю “ВВК” вилучити (вивезти) до 30 грудня 2020 року з території військової частини НОМЕР_1 порохові заряди РСИ-12К(4АН2) та РСИ-12К (Ш961У) загальною вагою (нетто) 3009, 22 тон у зв`язку із зберіганням їх без достатньої правової підстави, в щомісячних об`ємах: серпень - 600 тон; вересень - 600 тон; жовтень - 600 тон; листопад -   600 тон; грудень - 609,22 тон.
Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 10.08.2020р. матеріали за позовом Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю “ВВК” передано за підсудністю до Господарського суду Запорізької області, ухвалою якого від 01.09.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/2518/20.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №912/2518/20 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що правовідносини сторін врегульовано Договором № 69/11 від 01.09.2011 року, який за своєю правовою природою є Договором зберігання, доказів розірвання договору якого, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок    недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин. Позивачем не заперечувався той факт, що зберігання належного відповідачу майна на своїй території з 2011, тобто весь цей час договір фактично виконується сторонами, що, в свою чергу, виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України.
Посилання позивача на те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.01.2019 у справі № 908/1954/18 встановлено факт відсутності в Договорі зберігання № 69/11 від 01.09.2011 істотних умов, що є підставою для визнання його неукладеним є безпідставним, в зв`язку з тим, що вказаним рішенням встановлено, що між сторонами правовідносини зі зберігання майна відповідача виникли на підставі укладеного у формі єдиного письмового документа Договору зберігання від 01.09.2011 № 69/11.
Майно відповідача зберігається у позивача на підставі Договору зберігання, який є чинним, а отже відсутні підстави для застосування до спірних відносин ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- посилаючись на постанову Донецького апеляційного суду від 18.03.2014 р. у справі № 5009/3874/12 та Рішення господарського суду Запорізької області від 23.01.2019 р. у справі № 908/1954/18 апелянт вказує, що судами встановлено факт відсутності в Договорі зберігання № 69/11 від 01 вересня 2011 року істотних умов, що є підставою для визнання його неукладеним.
- з метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства умов Договору зберігання № 69 від 01.09.2011р., військова частина НОМЕР_1 своїм листом за № 1750 від 09.06.2020 р. звернулась до ТОВ «ВВК» з проханням направити до військової частини свого представника з повноваженнями на складання двостороннього Акту звіряння наявності порохових зарядів, які на теперішній час знаходяться на зберіганні у військовій частині, а також відпрацювання конкретизованого Графіка вилучення (вивезення) порохових зарядів.
22.06.2020 р. за № 1893 військова частина направила до ТОВ «ВВК» лист- пропозицію щодо внесення змін до Договору зберігання № 69/11 від 01.09.2011р. та відповідну додаткову угоду.
Відповіді на зазначені пропозиції військова частина НОМЕР_1 від ТОВ «ВВК» не отримала.
- судом першої інстанції не враховано відповідних обставин справи та, як наслідок, не застосовано для вирішення даного спору вимоги ст.ст. 1212, 1213 ЦК України та не враховано висновків Постанови ВС України від 14.01.2020 року.
Викладенене також наводиться в якості доказів скаржником у відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю “ВВК” зазначає, що:
- укладаючи Договір, його сторони (Позивач та Відповідач), дійшли взаємної згоди щодо всіх істотних умов вищевказаного Договору.
- заборгованість по оплаті наданих послуг зберігання у Відповідача перед Позивачем відсутня. Оплата послуг по зберіганню майна здійснюється Відповідачем у порядку та строк, що встановлені Договором, на підставі виставлених Позивачем рахунків.
- рішенням господарського суду Запорізької області від 23.01.2019 р. по справі № 908/1954/18 встановлений факт укладення сторонами оскаржуваного договору і, відповідно, наявність у ньому всіх обов`язкових умов, за якими сторони дійшли згоди. Отже, договір є укладеним та чинним на даний час.
Більш того, твердження Позивача про те, що спірний договір є неукладеним спростовуються фактами, наведеними ним же у позовній заяві та апеляційній скарзі. 
Позивач посилається на справи № 5009/3874/12 та № 908/1954/18 предметом розгляду яких були саме позовні вимоги Позивача про стягнення боргу за послуги зберігання, розірвання оскаржуваного договору та зобов`язання вчинити дії.
Таким чином, звертаючись до суду у вказаних справах з вимогою про розірвання договору та стягненням заборгованості, Відповідач презюмує, що спірний договір є укладеним.
- судом встановлено не тільки факт наявності у договорі однієї з істотних умов - терміну дії, але і те, що договір є чинним.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.05.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №912/2518/20. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 29.06.2021 о 11:30 годин. Зупинено дію оскаржуваного рішення. 
Рішенням ВРП №1406/0/15-21    від 17.06.2021р. ОСОБА_1 звільнено з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, у зв`язку з чим, на підставі розпорядження керівника апарату суду №1482/21 від 29.06.2021, проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Подобєда І.М., Антоніка С.Г.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду №1483/21 від 29.06.2021,  проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Антоніка С.Г., Верхогляд Т.А.
Ухвалою суду від 29.06.2021 справу №912/2518/20 прийнято до свого провадження вищевказаною колегією суддів.
29.06.2021 розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №912/2518/20 відкладено на 08.07.2021 на 10:30 год.
08.07.2021 у судовому засіданні, за участю представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частину ухвали Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

01 вересня 2011 року між військовою частиною НОМЕР_1 (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВК» (Замовник) був укладений Договір зберігання № 69/11 (Договір), відповідно до якого замовник передає, а Виконавець за оплату зобов`язується зберігати порохові заряди (Майно) (п. 1.1)
Згідно з Додатком № 1 до Договору, яким є “Акт приймання-передачі майна”, Замовник передав, а Виконавець прийняв згідно з умовами Договору порохові заряди: індексу РСИ 12К (Ш961У), в штатній тарі, кількістю 782,0 тони, вартістю 3, 85 грн. за одиницю, загальною вартістю 3 010,00 грн.; індексу РСИ12К (4АН2), в штатній тарі, кількістю 3 042,0 тон, вартістю 3,67 грн. за одиницю, загальною вартістю 11 180,00 грн
Додатком № 2 до Договору сторони погодили, що витрати на зберігання майна компенсуються Виконавцю на підставі рішення Міністра оборони України № 274/3/1691 від 05.08.11 з розрахунку: 10 000 грн. / 3 824, 0 тони = 2,62 грн. Місячна вартість зберігання однієї тони порохових зарядів (з ПДВ) становить 2,615 грн.
22.06.2020 року Військова частина направила до ТОВ «ВВК» лист-пропозицію № 1893 щодо внесення змін до Договору зберігання № 69/11 від 01.09.2011 та відповідну Додаткову угоду. Відповіді на зазначені пропозиції Військова частина НОМЕР_1 від ТОВ «ВВК» не отримала.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правовідносини сторін виникли з Договору № 69/11 від 01.09.2011 року, який за своєю правовою природою є Договором зберігання.
Частиною 1 ст. 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до частин1-3 статті 180 Господарського процесуального кодексу Укрїани:
1. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
2. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
3. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Відпвідно до частин 1,2 статті 938 Цивільного кодексу України:
1. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.
2. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Відповідно до частин 1,2 статті 251 Цивільного кодексу України:
1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Пунтком 9.1. Договору розділу 9.ТЕРМІН ДІЇ ДОГОВОРУ, визначено:
«Цей Договір набирає чинності з моменту його підписаня Сторонами та скріплення печатками Сторін і дії до повного вилучення Майна, а щодо розрахунків – до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по цьому Договору».
Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України , зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом і не оспорюється сторонами, вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємства та військової частини.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає встановленим, що сторонами Договору № 69/11 від 01.09.2011 року досягнуто згоди з усіх його істотних умов, в тому числі і строку дії договору.
Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок    недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно тексту мотивувальної частини постанови Донецький апеляційного господарського суду від 18.03.2014р. у справі №5009/3874/12.
«Позовні вимоги про зобов`язання вивезення з території військової частини НОМЕР_1 порохових зарядів відповідно до графіку щомісячного вилучення майна ТОВ «ВВК», вивезення яких прострочено, судова колегія вважає такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.
Згідно п. 5.1. Договору від 01.09.11р., термін зберігання майна - до повного вилучення майна або до надання письмового повідомлення про його повернення, а згідно п. 9.1. договору, він діє до повного вилучення майна.
Як вбачається з вказаних пунктів договору зберігання, строк його дії не закінчився.
Крім того, вимога щодо вивезення майна відповідно до графіку щомісячного вивезення (Додаток № 3), вивезення якого прострочено, позивачем не конкретизована, не зазначено, яка саме кількість порохових зарядів повинна бути вивезена. Суд позбавлений можливості самостійно визначити таку кількість, оскільки наявний в матеріалах справи графік взагалі не містить обсягу майна, що підлягає вилученню.
За таких обставин вимоги про зобов`язання вивезення майна згідно графіку щомісячного вилучення майна є такими, що задоволенню не підлягають.» 
В мотивувальній частині рішення Господарського суду Запорізької області від 23.01.2019р. у справі № 908/1954/18 містяться наступні висновки:
«Як свідчать матеріали справи, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем «Графіку вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.».
З наданої до матеріалів справи копії документу з назвою «Графік вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.» вбачається, що …
… як свідчать матеріали справи в документі з назвою «Графік вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.» під текстом документа відсутні такі реквізити документу, як підписи сторін та їх печатки…
… З огляду на викладене вбачається, що сторонами не дотримано письмової форми правочину щодо зімни умов Додатку № 3 (який є невідємною частиною (п. 8.5.) договору зберігання від 01.09.11 № 69/11.
У звязку із чим, судом не приймаються до уваги посилання позивача на порушення строків вивезення майна визначеного «Графіком вилучення порохових зарядів РСИ-12К представниками ТОВ «ВВК» з військової частини А 1201 протягом 2017 р.», який затверджено 27.02.17.
Судом прийнято до уваги те, що станом на час прийняття процесуального рішення у справі по суті спору жодною із сторін до матеріалів справи не надано та не повідомлялось про те, що між сторонами була укладена додаткова угода про внесення змін до договору зберігання від 01.09.11 № 69/11.
Крім того, до справи позивачем не надано накладних (том 1 аркуш справи 50-51) на які є посилання в додаткових поясненнях позивача за вих. від 15.11.18 № 3957 та про які жодного згадування не має у тексті позовної заяви у цій справі.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та до пустими доказами порушення відповідачем зобовязань передбачених п. 2.5.3. договору.
А тому, підстав для притягнення відповідача до відповідальності передбаченої п. 6.4. договору (сплата пені та штрафу) та для задоволення вимог позивача про зобов`язання вивезення з території військової частини НОМЕР_1 порохових зарядів в кількості 3009,22 тон не має.
Як наслідок вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. 
Крім того, позивачем заявлено вимогу про розірвання договору…
…жодних доказів втрати позивачем того, на що він розраховував при укладанні договору, істотної різниці між тим, на що розраховував позивач укладаючи договір, і тим, що в дійсності він зміг отримати, обґрунтування розміру збитків тощо суду не надано.
Поряд з цим, судом прийнято до уваги, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем своїх обов`язків за договором зберігання від 01.09.11 № 69/11, а отже, підстави для розірвання вказаного договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України відсутні.»
З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги в частині того, що вище встановленими рішеннями судів, які набрали законної сили встановлено факт відсутності в Договорі зберігання № 69/11 від 01.09.2011р. істотних умов, що є підставою для визнання його неукладеним, відхиляються колегією суддів як такі, що носять характер вибіркового, на свою користь цитування окремих частин рішень суду, без врахування загальних висновків, до яких дійшли суду при прийманні рішення і за своїм характером є логічною помилкою придушення доказів або помилковості неповних доказів .
Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно, висновок суду першої інстанції в частині того, що за таких обставин, відсутні підстави вважати, що договір є неукладеним, з огляду на узгодження сторонами усіх істотних умов при його підписанні та враховуючи те, що спірний Договір тривалий час виконується сторонами визнається колегією суддів таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості захисту прав апелянта з підстав, визначених ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України, оскільки  позивачем у справі не доведено обставин порушення його прав з боку відповідача.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Посилання скаржника на «чисельні постанови ВГСУ», зокрема на «Постанову ВСУ від 14.01.2002р.» свідчить про помилковість позивача в обрані належного способу захисту.
Ризик настання негативних наслідків для Військової частини НОМЕР_1 від обранного нею в межах данної справи способу захисту, згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, лежить на позивачеві.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, неправильного тлумачення закону, застосування закону, який не підлягав би застосуванню  або незастосування закону, який підлягав би застосуванню,  в зв`язку із чим, з урахуванням положень частин1,2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів доходить висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №912/2518/20 слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3   153,00 грн. (а.с.182) покладаються особу, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №912/2518/20 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №912/2518/20 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі  3   153,00 грн. покласти на Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Повний текст постанови складено та підписано 15.07.2021

Головуючий суддя                                              М.О. Дармін 

Суддя                                                                   Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                   С.Г. Антонік