ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/4401/20 пров. № А/857/11401/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Юрченко М.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Головного управління Держпраці у Львівській області, 
на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року (суддя – Карп`як О.О., час ухвалення – 12:20 год., місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 25.01.2021р.), 
в адміністративній справі №380/4401/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, 
про визнання протиправною і скасування постанови, 

                                                           встановив: 

У червні 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Держпраці у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ5178/894/НД/АВ/ФС Головного управління Держпраці у Львівській області від 24.02.2020 року. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити в задоволені позову повністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №ЛВ5178/894/НД/АВ/ФС Головного управління Держпраці у Львівській області від 24.02.2020 року. 
04 січня 2021 року на адресу Львівського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Головного управління Держпраці у Львівській області на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 2503,81 грн., та стягнення з відповідача в користь позивача розміру витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень. 
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ГУ Держпраці у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 2503,81 грн. сплаченого судового збору. Стягнуто з ГУ Держпраці у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн.. 
З додатковим рішенням суду першої інстанції від 20.01.2021 року не погодився відповідач ГУ Держпраці у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене додаткове рішення суду є незаконним, необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги всіх доводів та обґрунтувань викладених у запереченні на заяву позивача про розподіл судових витрат в порядку ст.252 КАС України, наслідком чого стало прийняття незаконного та необґрунтованого додаткового судового рішення від 20.01.2021р.. Необґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу полягає у тому, на думку скаржника, що розмір гонорару у сумі 5000 грн. вказаний у Додатку №1 за послуги "збір доказів", "підготовка позовної заяви", "формування правової позиції по справі", "пошук релевантної судової практики", представництво в одному судовому засіданні в суді першої інстанції" є очевидно безпідставно завищеним, який не відповідає принципам розумності, обґрунтованості та є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт. Також вказує апелянт на порушення судом першої інстанції норм процесуального закону в частині ухвалення додаткового рішення з пропуском строку, передбаченого ч.4 ст.143 КАС України. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене додаткове рішення суду від 20.01.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про розподіл судових витрат в порядку ст.252 КАС України. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного. 

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
За змістом статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. 
Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
Колегія суддів враховує, що оскільки в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року не вирішувалося питання про відшкодування судових витрат у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу отриману в суді першої інстанції, тому були підстави для ухвалення додаткового судового рішення з цього питання. 
Так, згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України). 
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Згідно з ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Відносно відшкодування позивачу ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ Держпраці у Львівській області як суб`єкта владних повноважень витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. колегія суддів на підставі аналізу положень статей 134, 139 КАС України зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. 
Матеріалами справи підтверджується, що на обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в обумовленій сумі гонорару суду надано такі документи:  копію договору про надання правової допомоги від 21.12.2019 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги №66 від 21 грудня 2020 року, звіт про надання правову допомогу від 29.12.2020 року, прибутковий касовий ордер №01 від 23.12.2020 року та квитанцію до прибуткового ордера №01 від 29.12.2020 року (а.с. 147-150). 
З матеріалів справи вбачається, що професійну правову допомогу позивачу надавав адвокат Цебак Іван Семенович (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 23.02.2017 серія ЛВ №000558) на підставі ордеру серії ЛВ №142986 на надання правової допомоги та договору про надання правової допомоги №66 від 21.12.2019 (а.с. 28, 29, 149). 
Вид наданих позивачу послуг професійної правової допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується звітом про надання правової допомоги  від 29.12.2020. 
Згідно з вказаним звітом про надання правової допомоги позивачу надано наступні послуги: підготовка і подання адвокатського запиту, тривалість 1 год., вивчення документів (доказів), формування правової позиції по справі, пошук релевантної судової практики тривалість 6 год., написання позовної заяви тривалість 3 год., судове засідання (попереднє) тривалість 0,5 год., ознайомлення із матеріалами справи по суті та в офісі тривалість 1, 5 год., судове засідання по суті тривалість 1 год., судове засідання по суті тривалість 1 год., підготовка до судового засідання: перегляд відео, формування питань для свідків, пошук судової практики щодо зацікавленості (упередженості) свідків тривалість 1,5 год., судове засідання по суті тривалість 1,5 год., підготовка до судових дебатів, судове засідання – судові дебати тривалість 1 год.. 
Відповідно до п.4.2 договору про надання правової допомоги №66 від 21.12.2019 року за правову допомогу, передбачену в Договорі Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) Розмір винагороди Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунку визначаються Сторонами в додатках до цього Договору. Пунктом 2 додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 21.12.2020 визначено, що розмір гонорару становить 5000 гривень. 
Отже, суд першої інстанції правильно визначив, що загальний розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції становить 5000 грн.. 
На підтвердження оплати послуг за правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 21.12.2019 представник позивача долучив копії прибуткового касового ордеру №01 від 23.12.2020 року та квитанцію до прибуткового ордера №01 від 29.12.2020 року на суму 5000 грн.. 
Викладене вказує на те, що розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп. по даній справі є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. 
На думку суду апеляційної інстанції, при покладення на відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу слід брати до уваги суму, на яку фактично такі роботи виконано, тобто суму, зазначену у акті виконаних робіт, що підписаний обома сторонами, та підтверджену відповідними рахунком (фактурою) та платіжними документами в межах надання правничих послуг щодо розгляду конкретної справи. 
Також слід зазначити, що витрати на правничу допомогу адвоката, включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. 
Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia,  заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір. 
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору. 
З врахуванням встановленого та наведених правових норм колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактична вартість витрат адвокату складає підтверджений розмір у 5000 грн. в суді першої інстанції і такий розмір підлягає стягненню на користь позивача ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача   Головного управління Держпраці у Львівській області. 
Доводи апеляційної скарги відповідача Головного управління Держпраці у Львівській області таких висновків суду не спростовують. 
Також матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем при поданні позовної заяви у вказаній справі було сплачено судовий збір згідно у розмірі 2503,81 грн., однак судом першої інстанції при ухваленні рішення від 28.12.2020 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат щодо сплаченого заявником судового збору за подання позовної заяви. 
Згідно із приписами ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Враховуючи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року задоволено позов, суд першої інстанції правомірно у відповідності до вимог статті 139 КАС України визначив, що понесені позивачем судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень у розмірі 2503,81 грн.. 
Відносно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції при ухвалення додаткового рішення вимог ч.4 ст.143 КАС України, то таке порушення не призвело до  неправильного вирішення справи, що згідно з абзацом 2 частини 2 статті 317 КАС України, не є підставою для скасування або зміни оскарженого додаткового рішення суду. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення у вказаній справі об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене додаткове рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

                                                         постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року в адміністративній справі №380/4401/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення складено 27.07.2021.