УХВАЛА

28 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/7907/20-а
адміністративне провадження № К/9901/34449/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача          Бевзенка В.М.,
суддів:                    Кравчука В.М., Чиркіна С.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 200/7907/20-а за позовом ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха (далі - відповідач), у якому просила:
- визнати дії відповідача щодо надання суми одноразової соціальної допомоги позивачці протиправними та переглянути питання щодо надання позивачці суми одноразової соціальної допомоги з урахуванням Положення відповідача, надання одноразової матеріальної допомоги особам, які опинилися у складних життєвих обставинах у випадку онкологічних та інших тяжких захворювань, однак у розмірі не менше 5000 гривень.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути її та розглянув за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2020, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 03.08.2021, касаційну скаргу позивачки на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 повернуто особі, яка її подала.
14.09.2021 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга позивачки, у якій скаржниця просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Як на підстави касаційного оскарження посилається на порушення апеляційним судом норми процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Щодо поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 329 КАС України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Водночас згідно з частиною 2 статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Суд установив, що передбачений зазначеною статтею строк на касаційне оскарження не пропущений, оскільки вперше скаржницею подано касаційну скаргу у межах строків визначених статтею 329 КАС України, проте ухвалою Верховного Суду від 03.08.2021, касаційну скаргу було повернуто.
Ураховуючи те, що первісна касаційна скарга була подана у строк визначений статтею 329 КАС України скаржниця уважає, що є поважні причини пропуску строку на подання касаційної скарги.
За наведених обставин та беручи до уваги надані на їхнє підтвердження докази, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції та про наявність підстав для його поновлення.
Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень.
За змістом частини 4 статті 328 КАС України, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Дослідивши касаційну скаргу щодо її відповідності наведеним вище вимогам процесуального закону, Суд установив, що у скарзі не зазначені підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку, які передбачені частиною 4 статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її взяття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі заявник зобов`язаний навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями), беручи до уваги передбачені КАС України підстави для його скасування або змінення (статті 351-354 КАС України), з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, та одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом чи не були нам застосовані.
Отже, касаційна скарга має містити вказівку на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їхнього) застосування. Скаржник зобов`язаний зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом під час його (їхнього) ухвалення, та навести аргументи на обґрунтування своєї позиції.
Своєю чергою касаційна скарга щодо наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводиться до незгоди із ухваленими рішенням та постановою. Подана касаційна скарга не містить ані (1) конкретизації того, яку норму права суд неправильно застосував та як, на думку скаржника, відповідна норма має застосовуватися або яка правова норма застосована не була, ані (2) деталізації того, порушення якої норми процесуального права припустилися суд під час ухвалення оскаржуваної постанови і у чому саме полягає таке порушення відповідної норми права та як воно вплинуло на ухвалення цієї постанови.
Серед іншого, у поданій касаційній скарзі, позивачка посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій положень частини 2 статті 353 КАС України.
Надаючи оцінку указаному доводу щодо посилання скаржниці на пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України, Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 328 КАС України.
Тобто аналіз наведеної норми щодо посилання скаржниці на не дослідження зібраних у справі доказів може бути прийнятий судом лише за умови обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 328 КАС України.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За приписами частини 1 статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
З огляду на те, що скаржниця не навела передбачених КАС України підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України.
Керуючись положеннями статті 248 та приписами пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на касаційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2020 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 200/7907/20-а.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 200/7907/20-а - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити скаржниці, що повернення касаційної скарги не перешкоджає їй реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції у порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржниці надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              В.М. Кравчук
                                                                                                              С.М. Чиркін