ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2021 року

м.Харків

справа № 628/1985/19

провадження № 22-ц/818/3591/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2  

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на неповнолітню дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року, постановлене в порядку спрощеного провадження під головуванням судді Литвинова А.В. в залі суду в місті Куп`янську Харківської області (повний текст судового рішення складено 12 березня 2021 року), -
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення повноліття. Судові витрати віднесено за рахунок держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або змінити рішення та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини щомісячно з усіх видів його заробітку.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 вказує, що справа розглянута без участі сторін, що позбавило його права надати свої заперечення на позов. Так, питання стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено сторонами у досудовому порядку. Відповідач зазначає, що за договором дарування від 25 жовтня 2018 року він передав ОСОБА_1 право власності на половину житлового будинку з надвірними будівлями і на половину земельної ділянки дочці в рахунок аліментів за весь майбутній період. Крім того, він надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання доньки; ніколи не відмовляв у наданні такої допомоги. ОСОБА_2 також зазначає, що наразі він має іншу сім`ю та малолітню доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його мати є непрацездатною, отримує мінімальну пенсію по інвалідності першої групи, батько пенсіонер. Відповідач вказує, що вказані факти не були враховані судом першої інстанції, просив залучити до матеріалів справи письмові документи на підтвердження своїх вимог.
ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про долучення письмових доказів; вважає, що рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року відповідає вимогам закону.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому  шлюбі з 25 липня 2009 року, який був розірваний 16 листопада 2017 року, що підтверджується копією рішення Куп`янського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року (а.с.7).
Від шлюбу сторони мають доньку – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).
Згідно довідки виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області від 04.07.2019 р. № 1004, до складу сім`ї ОСОБА_1 , входить неповнолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Батько дитини проживає окремо.
Як на підставу позовних вимог,  ОСОБА_1 посилалася на те, що після розлучення з відповідачем їх дитина проживає разом з нею, при цьому відповідач не бере участі у вихованні доньки ОСОБА_5 , добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, чим ставить її в скрутне матеріальне становище. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Разом з тим колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутих аліментів, з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).
Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 має ще одну доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19 т.2).
Батьки відповідача є непрацездатними, зокрема мати ОСОБА_2 - ОСОБА_8 є інвалідом першої групи (а.с.23 т.2).
Вказані докази подані відповідачем разом з апеляційною скаргою та долучені до матеріалів справи при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження (а.с.69 т.2).
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів.
Колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття вищевказаних доказів, оскільки вони мають значення для справи. Відповідач був позбавлений можливості подати вказані докази до суду першої інстанції з поважних причин.
При цьому до апеляційної скарги також надані договори дарування частки в праві власності на земельну ділянку та на житловий будинок від 25 жовтня 2018 року, за умовами яких ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 , яка діє як законний представник малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ѕ частку у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38-41 т.2).
Відповідач зазначив, що питання стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено сторонами у досудовому порядку; а саме: за договором дарування від 25 жовтня 2018 року він передав ОСОБА_1 право власності на половину житлового будинку з надвірними будівлями і на половину земельної ділянки дочці в рахунок аліментів за весь майбутній період.
Проте колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на договори дарування частки в праві власності на земельну ділянку та на житловий будинок від 25 жовтня 2018 року, як підставу для зменшення розміру стягнутих аліментів, оскільки вказані договори не містять посилання на те, що вони укладені в рахунок погашення аліментів на майбутнє на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу).
Колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення повноліття. 
Колегія суддів враховує те, що на утриманні відповідача також перебувають його непрацездатні батьки, а також те, що ОСОБА_2 має доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Розмір аліментів - 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини із врахуванням реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції саме в частині розміру стягнення аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2021 року змінити в частині розміру стягнення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення повноліття.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова