Справа №583/690/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.	
Номер провадження 33/816/298/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

19 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання – Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/690/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.05.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
         учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
         особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
         захисника – адвоката Філоненка О. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, оскільки йому не було роз`яснено порядок використання спеціального технічного засобу, працівник поліції є зацікавленою особою, він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з, але висловив своє бажання пройти огляд у лікарні, а працівник поліції не виписав направлення для проходження такого огляду на стан сп`яніння, що унеможливило огляд в медичному закладі. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, хто його складав, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати уповноважену особу. Фактично суддя послався на письмові пояснення свідків зазначених у протоколі, однак їх не допитав. При цьому було задоволено клопотання про допит свідків, які в подальшому належним чином не викликані до суду, а у клопотанні про примусовий привід свідків було відмовлено.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.05.2021 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови,  ОСОБА_3 17.02.2021 о 07:30 в м. Охтирка по вул. Батюка керував автомобілем DAF 105 460, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медогляду на стан сп`яніння в медичному закладі або на місці із використанням газоаналізатора Alcotest 6820 ухилився шляхом відмови в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Філоненка О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження в справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, 18.02.2021 на підставі ст. 221, 257 КУпАП до Охтирського міськрайонного суду Сумської області від Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який вже 24.02.2021 постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області був повернутий до Охтирського РВП для доопрацювання, оскільки цей протокол не відповідав вимогам ст. 256 КУпАП через те, що у ньому були відсутні відомості про наявність у ОСОБА_3 посвідчення водія. Крім того, у справі були відсутні вихідні дані, а саме: в протоколі було зазначено, що до нього додаються пояснення свідків, відео фіксація, хоча вони були відсутні.
В подальшому після доопрацювання справа відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП була повторно направлена до міськрайонного суду.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Зокрема, відповідно ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою (ст. 255 КУпАП), а згідно ч. 1 і 2 ст. 256 цього Кодексу у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
На підставі п. 9 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 № 1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, крім іншого, у ньому зазначаються: 
- у графі «місце складання протоколу» – населений пункт або географічна точка; 
- у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол» – прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол (повністю, без скорочень); 
- у графі «склав цей протокол про те, що громадянин(ка)» – прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до відповідальності (повністю, без скорочень); 
- у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» – документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла); 
- у графі «чи притягався(лася) до відповідальності» – інформація щодо притягнення особи до відповідальності впродовж року (за наявності); 
- у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого правопорушення» – суть правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол); 
- у графі «до протоколу додається» – пояснення особи, яка вчинила правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).
Разом з тим, як працівником поліції, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і суддею суду першої інстанції не були дотримані вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236710 відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП в графі «посада, спеціальне звання, П.І.Б. поліцейського, який склав протокол» не зазначено саме П.І.Б. поліцейського, який безпосередньо склав зазначений протокол.
Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ – акт (процесуальна дія і процесуальне рішення особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
На національному рівні Конституційний Суд України (далі – КСУ) у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).
Аналогічним рішенням від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine),  ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. 
У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». 
Повертаючись до справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення виготовлений невідомою суду особою в порушення вказаних вище вимог закону, що унеможливлює ідентифікацію компетентної особи Національної поліції, уповноваженої на його складання, то цей процесуальний документ не можна вважати допустимим і достовірним доказом, тому й усі інші похідні від нього докази у справі є недопустимими доказами (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої «визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази».
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України від 26.02.2019 № 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у порушенні ПДР в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про законність, обґрунтованість та умотивованість судового рішення з наведених вище підстав, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм матеріального права, а провадження у справі – закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.05.2021 відносно ОСОБА_4 скасувати через порушення суддею суду першої інстанції норм матеріального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов