Ухвала
Іменем України 
05 липня 2021 року
м. Київ
справа № 346/2117/20
провадження № 51-3234 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 рокущодо ОСОБА_4 , 
встановив:
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від                 12 листопада 2020 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, 
засуджено за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі                           400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 гривень.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 30 квітня 2020 року близько 10 год. умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбачених законом дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам чинного законодавства, за допомогою екскаватора марки                       «ЕО-2621 В-3», який належить на праві власності  ОСОБА_5 , здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, з прибережної території річки Пістинька, яка відноситься до малих річок в с. Спас Коломийського району Івано-Франківської області. Добуту суміш  ОСОБА_4 навантажив у належний йому вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель «554М», номерний знак « НОМЕР_1 », яким керував  ОСОБА_6 . 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що  апеляційний суд безпідставно залишив без задоволення доводи його апеляційної скарги про необхідність спеціальної конфіскації автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ», який був знаряддям злочину, відповідно до правил ст. 100 КПК України та ст. 96-2 КК України. Крім того, апеляційний суд прийшов до хибного висновку про те, що конфіскація вказаного автомобіля порушить права засудженого ОСОБА_4 , гарантовані ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за                  ч. 2 ст. 240 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються та судом касаційної інстанції не перевіряються.
Так, суд першої інстанції встановив, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 130» модель «554М»,номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 ,. не був безпосереднім знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, а мав бути використаний іншою особою лише для майбутнього перевезення вже видобутих обвинуваченим корисних копалин, однак, навіть таке перевезення здійснене не було внаслідок припинення кримінального правопорушення. А тому міськрайонний суд усвоєму рішенні не знайшов підстав для застосування спеціальної конфіскації вищезазначеного автомобіля і повернув його ОСОБА_4 як власнику.
З такими висновками погодився апеляційний суд, який в своєму рішенні зазначив, що даний автомобіль не був використаний для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, не є знаряддям його вчинення, а тому не підлягає конфіскації на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України. Крім того, як було вказано цим судом, застосування спеціальної конфіскації в даному випадку, порушило б вимоги ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, оскільки призначене ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України  у виді штрафу в розмірі 6 800  грн. істотно нижче ніж вартість предмета спеціальної конфіскації «ЗИЛ 130» модель «554М», тобто вони не співрозмірні між собою.
З вищевказаним висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України  спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Диспозицією ч. 2 ст. 240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, кримінальне правопорушення є закінченим з моменту видобування корисних копалин.
Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, яке інкриміноване ОСОБА_4 , не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому автомобіль марки        «ЗИЛ-ММЗ»», який ОСОБА_4 мав використати для майбутнього їх перевезення, не є
знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, є необгрунтованими.
При цьому рішення суду першої інстанції, що залишено без зміни судом апеляційної інстанції, в частині відмови у застосуванні спецконфіскації автомобіля марки          «ЗИЛ-ММЗ» узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (№ 366/1872/17, № 366/3484/16-к, №723/1280/20) у провадженнях з подібними обставинами.
Суд апеляційної інстанції у повному обсязі переглянув апеляційну скаргу прокурора, в якій останній вказував на необхідність застосування спеціальної конфіскації до автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ» та, погодившись із рішенням міськрайонного суду, навів в ухвалі обґрунтовані мотиви на спростування доводів прокурора, які є аналогічними доводам, наведеним у його касаційній скарзі.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду 01 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3