КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 368/306/20                                               Головуючий у 1 інстанції: Шевченко І.І.
провадження №22-ц/824/8454/2021                                    Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 вересня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
при секретарі: Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кагарлицької міської ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним, -
в с т а н о в и в :
 
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати дійсним заповіт ОСОБА_3 від 21.09.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795, відповідно до якого він заповів належну йому земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №167853, виданого 24.03.2006 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю №010601400650 ОСОБА_2 . 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .
На момент смерті ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №167853 від 24.03.2006 року належала земельна ділянка площею 3,0758 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області.
Вказував, що 21 вересня 2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 земельну ділянку, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №167853, виданого 24.03.2006 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю № 010601400650.
Зазначав, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71.
Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_1 .
Вказаний заповіт від 01.04.2014 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71 був скасований за особистою заявою ОСОБА_3 21.11.2017 року (реєстраційним номер у спадковому реєстрі 61614837, номер витягу 50000193 від 23.11.2017 року).
Отже, ще до своєї смерті ОСОБА_3 скасував складений ним заповіт від 01.04.2014 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71.
Після смерті ОСОБА_3 із спадкоємців за законом першої - п`ятої черги нікого не залишилось. Залишився лише спадкоємець за заповітом, тобто він - ОСОБА_2 .
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 склав заповіт від 21.09.2006 року, яким йому заповів земельну ділянку площею 3,0758 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, він може успадкувати майно, вказане в заповіті.
У встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк він подав до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3 .
Будь-як інші спадкоємці спадщини ОСОБА_3 не приймали та заяви до нотаріуса не подавали.
З метою оформлення спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, приватний нотаріус відмовився оформляти спадщину на підставі заповіту від 21.09.2006 року, оскільки в судовому порядку слід встановити дійсність вказаного заповіту після складання якого був складений інший заповіт від 01.04.2014 року, який в подальшому був скасований заявою ОСОБА_3 .
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано дійсним заповіт ОСОБА_3 від 21.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795, відповідно до якого він заповів належну йому земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №167853 виданого 24.03.2006 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю 
№010601400650 ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту дійсним відмовити в повному обсязі.
Скаргу обґрунтовував тим, що суд не взяв до уваги те, що 01.04.2014 року ОСОБА_3 склав інший заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_4 успадковує ОСОБА_1 .
Проте, вказаний заповіт від 01.04.2014 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71 був скасований за особистою заявою ОСОБА_4 21.11.2017 року (реєстраційний номер у спадковому реєстрі 61614837, номер витягу 50000193 від 23.1 1.2017 року), про що суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні.
Вказує, що судом першої інстанції не було враховані положення ч.2 статті 1254 ЦК України, відповідно до яких заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно з ч.3 ст.1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Частиною 4 статті 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється.
Зазначає, що складений ОСОБА_4 01.04.2014 року заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71, не був визнаний недійсним на підставі статей 225, 231 ЦК України, а був скасований за особистою заявою ОСОБА_4 , а тому правові підстави для відновлення чинності заповіту від 21.09.2006 року ОСОБА_3 , що був посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795 року, на ім`я ОСОБА_2 та визнання його дійсним відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Зазначає, що суд не має обов`язку давати детальне обґрунтування оцінки кожного доказу та кожного аргументу, характер рішення та зокрема його мотивувальна частина дають підстави вважати, що оскаржуване рішення є обґрунтованим, мотиви його ухвалення є зрозумілими, а тому підстави вважати, що воно не містить належних доводів його ухвалення немає. Вважає, що оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості.  
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт ОСОБА_3 від 21.09.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795 складений з порушенням вимог законодавства щодо його посвідчення, у зв`язку з чим він може бути визнаний дійсним.
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право: скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Заповіт є одностороннім правочином - дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правові наслідки заповіту виникають тільки після смерті особи, яка його склала - заповідача. За життя заповідач вправі у будь-який час скасувати заповіт або змінити його. Зміна заповіту відбувається шляхом складання нового заповіту.
Заповіт - правочин, для дійсності якого закон вимагає обов`язкового дотримання встановленої форми. Оскільки виконання заповіту можливе лише після смерті заповідача, коли виправити недолік форми заповіту вже не можливо, невідповідність форми заповіту неминучою призведе до його абсолютної нікчемності.
Як загальне правило закон встановлює письмову форму заповіту з нотаріальним посвідченням (ч.3 ст.1247 ЦК України).
Заповіт особисто підписується заповідачем (п.п.1.4 п. 1 глави 3 розділу II Порядку). У разі, якщо заповідач у наслідок фізичної вади, хвороби, або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням заповіт може підписати інша фізична особа з повною цивільною дієздатністю, у порядку, встановленому ч.4 ст.207 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.1 - ч. 3 ст.1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.9).
На момент смерті ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №167853 від 24.03.2006 року належала земельна ділянка площею 3,0758 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області.
Встановлено, що 21.09.2006 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795.
Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №167853, виданого 24.03.2006 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю №010601400650, заповів ОСОБА_2 (а.с.10).
01.04.2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71.
Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_1 (а.с.11).
Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.
Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦПК України.
Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).
Згідно інформації Переселенської сільської ради Кагарлицького району стало відомо, що виконавчий комітет Переселенської сільської ради надало копію заповіту, посвідченого 01.04.2014 року Переселенською сільською радою Кагарлицького району Київської області за реєстровим №71. Крім того, зазначений заповіт було скасовано 21.11.2017 року (реєстраційний номер у спадковому реєстрі: 61614837, № витягу: 50000193 від 23.11.2017 р.) (а.с.16).
Статтею 1254 ЦК України передбачено, що право заповідача на скасування та зміну заповіту:
1. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.
2. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Зміна та скасування заповіту - право заповідача, яке може бути здійснене тільки ним особисто. Заповідач вправі змінити чи скасувати складений ним заповіт у будь-який час, не зазначаючи при цьому причин його зміни чи скасування. Для зміни чи скасування заповіту не вимагається будь-чия згода, в тому числі осіб, призначених спадкоємцями в скасованому чи зміненому заповіті.
Заповіт може бути скасований шляхом складання нового заповіту або поданням заяви про його скасування нотаріусу, який посвідчив заповіт. Зміна заповіту можлива складанням нового заповіту, в якому заповідачем будуть скасовані чи змінені окремі розпорядження попереднього заповіту. В будь-якому випадку більш пізній заповіт скасовує попередній повністю або у частині, в якій він йому суперечить. Якщо раніше складеним заповітом спадкодавець розпорядився лише частиною майна, а більш пізнім заповітом розподілив його другу частину, то такі заповіти після смерті заповідача будуть чинними обидва.
Скасування заповіту шляхом складання нового є остаточним, тобто заповіт, скасований більш пізнім заповітом, не поновлюється, якщо пізніше складений заповіт потім скасований шляхом подання заяви.
За ч.7 статті 1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з метою захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб всі заповіти складені та посвідчені, змінені або скасовані в установленому законодавством порядку, підлягають обов?язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ у порядку, що встановлений Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.
Згідно з ч.ч.1, 2 статті 57 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом, посадова особа органу місцевого самоврядування при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві чи у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і забезпечують державну реєстрацію нового заповіту, змін до заповіту, скасування заповіту у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально засвідченою.
Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа за заявою позивача ОСОБА_2 (а.с.15). 
Верховний Суд України в ч.2, 3 п.1 Постанови Пленуму від 29.12.1976 року №11 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судове рішення» роз`яснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обгрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов`язки сторін у спірних правовідносинах.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що грунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.
Відповідно до приписів ЦПК України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При розгляді справи суд не дотримався наведених роз`яснень Верховного Суду України, тому допустив прийняття помилкового рішення.
Згідно з вимогами пункту 1 Листа ВСУ №01-8/393 неповне з`ясування обставин справи, що має істотне значення для справи, тягне за собою скасування рішення зі справи. Судом першої інстанції порушені і ці вимоги, оскільки обставини справи, що мають істотне значення для вирішення спору, належним чином не дослідженні в судовому засіданні, судом не дано юридичну оцінку правовідносинам сторін, що склалися, не надано оцінки доказам, залученим до матеріалів справи, що є підставою для скасування прийнятого рішення, виходячи з наступного.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач довів обставини, які викладені в позовній заяві.
Проте, з такими висновками суду колегія суддів не може погодитись.  
Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що будь-яких питань щодо складеного 21.09.2006 року заповіту спадкодавцем ОСОБА_3 , що був посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. та зареєстрований в реєстрі за №3795, судом не було встановлено, як і не було визнано даний заповіт як недійсним, так і нікчемним, а також складений 21.09.2006 року заповіт  ОСОБА_3  не було скасовано заповідачем.
Проте, суд не взяв до уваги те, що 01.04.2014 року ОСОБА_3 склав інший заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все тс, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_4 , успадковує ОСОБА_1 .
Зазначений заповіт від 01.04.2014 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71 був скасований за особистою заявою ОСОБА_4 21.11.2017 року (реєстраційним номер у спадковому реєстрі 61614837. номер витягу 50000193 від 23.1 1.2017 р.). про що суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні.
Проте, судом першої інстанції не були враховані положення ч.2 статті 1254 Цивільного кодексу України, відповідно до яких заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно з ч.3 статті 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. За частиною 4 статті 1254 ЦПК України, якщо новий заповіт; складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється.
Отже, згідно з ч.ч.1-4 ст.1254 ЦПК України заповідач має право в будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Тобто, чинність попереднього заповіту не відновлюється у випадку, коли новий заповіт був визнаний недійсним, за виключенням випадків, коли недійсність нового заповіту зумовлена вчиненням його заповідачем у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними (стаття 225 ЦК України), або якщо новий заповіт визнаний судом недійсним як такий, що було вчинено під впливом насильства (стаття 231 ЦК України). Існування таких винятків обумовлено відсутністю волі спадкодавця на складання нового заповіту, а відтак - презумпцією волі па збереження чинними умов попередньо складеного заповіту .
Складений ОСОБА_4 01.04.2014 року заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Переселенської сільської ради Шевченко С.А. та зареєстрований в реєстрі за №71 не був визнаний недійсним на підставі статей 225, 231 ЦПК України, а був скасований за особистою заявою ОСОБА_4 , а тому відсутні правові підстави для відновлення чинності заповіту від 21.09.2006 року ОСОБА_3 , що був посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Мозговим В.В. і  зареєстрованого в реєстрі за №3795 року на ім`я ОСОБА_2 та визнання його дійсним.
При цьому, статтею 1254 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких чинність попереднього заповіту відновлюється. Інших випадків чинне законодавство України не містить.
Проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги наведені норми закону.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові  ОСОБА_2 відмовити.
Також, в порядку ст.141 ЦПК України, слід стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 206 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_2 до Кагарлицької міської ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 206 (одна тисяча двісті шість) грн.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 06 вересня 2021 року.

Головуючий:  

Судді: