ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/440/21  Номер провадження 22-ц/814/1586/21	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича, 
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року, постановлене суддею Олефір А.О. (повний текст складено 13 травня 2021 року), 
по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:
04.03.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 24.03.2019 приблизно о 22-00 год. по вул.Шевченка, поблизу буд.112 в с.Погреби Глобинського району Полтавської області, сталася ДТП, під час якої водій автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який є його, позивача, батьком. В результаті наїзду пішохід ОСОБА_3 загинув на місці пригоди. 
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП, за полісом АМ4215169 застрахована у АСК «Омега». 
22.10.2019  ОСОБА_1 звернувся до АСК «Омега» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 82 876,00 грн., із яких: 50 076,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, з розрахунку 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку, що з 01.01.2019 становить 4173 грн.; 32 800,00 грн. - відшкодування витрат, понесених на поховання та спорудження пам`ятника.
Листом АСК «Омега» від 18.02.2021 №201 йому, ОСОБА_1 , відмовлено у здійсненні виплати, оскільки у водія автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не було технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 . 
Вважає таку відмову безпідставною та просить стягнути із АСК «Омега» на його користь 82 876,00 грн. невиплаченого страхового відшкодування та судові витрати.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11.05.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення страхового відшкодування – відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що матеріалами справи доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не виникла, а тому згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у ПрАТ АСК «Омега» не виникло, як у страховика, обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Позивач не погодився із вказаним рішенням та його представник – адвокат Кульчицький О.С. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з підстав попередньо викладених у позові, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Посилаючись на положення статей 3, 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1187 ЦК України та п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», доводить, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача незалежно від наявності вини, за винятком непереборної сили та умислу потерпілого. 
Звертає увагу, що у спірних правовідносинах органами досудового розслідування не доведено наявність на момент ДТП непереборної сили, тобто події об`єктивно невідворотної за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб.
Зазначає, що відповідно до цивільно-правової презумпції винуватості заподіювача шкоди, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки. 
Відповідачем наведений обов`язок не виконано, доказів, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, ним не надано, а тому із урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 03.10.2019 №285/2654/16-ц, від 02.10.2019 №447/2438/16-ц та №465/1551/17, від 28.08.2019 №204/7925/16-ц, від 21.08.2019 №712/14046/18, за встановлених обставин, не виключає відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки.
Також зазначає, що закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину не має наслідком відсутність вини для цивільно-правової відповідальності та, посилаючись на ст.27.3, ч.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі, заявленому до стягнення. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що впровадженні Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувало кримінальне провадження №12019170000000124 від 24.03.2019 по факту того, що 24.03.2019 приблизно 20 год. по вул.Шевченка, поблизу буд.112 в с.Погреби Глобинського району Полтавської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля Volkswagen Polo, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , поза межами пішохідного переходу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті наїзду пішохід ОСОБА_3 загинув на місці пригоди, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ./а.с.9,11/.
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ./а.с.10/.
ОСОБА_1 поніс витрати на встановлення пам`ятнику в розмірі 12 800,00 грн., що підтверджується товарним чеком №301 від 23.09.2018та рахунком ФОП ОСОБА_4 /а.с.14,15/ та 20 000,00 грн. витрат за ритуальні товари і послуги в розмір 20 000,00 грн., що підтверджується чеком №1./а.с.17/
Згідно постанови старшого слідчого ГУНП в Полтавській області від 27.08.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019170000000124 від 24.03.2019, закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення./а.с.21-24/.
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_1 застрахована в АСК «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування АМ 4215196./а.с.29/
22.10.2019 ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернулася до АСК «Омега» із заявою про виплату страхового відшкодування: 50 076,00 грн. - моральної шкоди на підставі п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 32 800,00 грн. - відшкодування витрат, понесених на поховання на підставі п.27.4 ст.27 цього Закону./а.с.8/
16.06.2020, 10.09.2020 та 05.01.2021 ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 надіслано на адресу АСК «Омега» рахунок на оплату за надані послуги, фото встановленого пам`ятника, оригінал свідоцтва про смерть./а.с.19-20, 25-26, 27/.
Листом ПАТ «АСК «Омега» від 18.02.2021 №201 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Виходячи з того, що вини водія ОСОБА_5 у скоєнні ДТП не встановлено, проте в діях пішохода ОСОБА_3 є порушення вимог Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, та враховуючи, що потерпілий усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (рух пішохода в непередбаченому для цього місці), АСК «ОМЕГА» не має юридичних підстав для виплати страхового відшкодування та змушена відмовити у виплаті страхового відшкодування за заявленим випадком. Звертає увагу також на те, що викладена правова позиція АСК «ОМЕГА» підтверджується судовою практикою Верховного Суду, зокрема, постановою у справі №532/1374/18 від 10.04.2020./а.с.28/
Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що вина водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП не встановлена, технічної можливості уникнути ДТП він не мав, що відповідно до позиції Верховного Суду від 10.04.2020 №532/1374/18, є непереборною силою та, за відсутності цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , виключає підстави для відшкодування страховиком шкоди, заподіяної при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повнй мірі погодитися не може з таких підстав.
Згідно частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
У разі настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, шкоду, пов`язану із смертю потерпілого (ст.ст.22, 23 цього Закону). 
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2020 у справі №532/1374/18, яка була врахована судом першої інстанції, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Апеляційним судом установлено, що постановою старшого слідчого Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 27.08.2019 закрито кримінального провадження з урахуванням висновку судової автотехнічної експертизи №375 від 31.07.2019, відповідно до якого в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , будь-який невідповідностей з вимогами «Правил дорожнього руху України», які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди не вбачається. В умовах даної пригоди водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Polo», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження внаслідок власної необережності, а в діях водія ОСОБА_2 відсутні невідповідності «Правилам дорожнього руху України», тому в діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України./а.с.21-24/
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відсутність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки, що відповідає позиції Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №532/1374/18.
Разом із цим, судом першої інстанції не враховано, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя стаття 1193 ЦК України).
Відтак, витрати понесені позивачем на поховання батька ОСОБА_3 , підлягають відшкодуванню в розмірі 12 800,00 грн. на встановлення пам`ятнику, що підтверджується товарним чеком №301 від 23.09.2018 та рахунком ФОП ОСОБА_4 , та на ритуальні товари і послуги в загальному розмірі 20 000,00 грн., згідно товарного чек №1 ФОП ОСОБА_6 /а.с.14,15,17/ 
Доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, зводяться до застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та практики Верховного Суду, викладеної в постановах від 03.10.2019 №285/2654/16-ц, від 02.10.2019 №447/2438/16-ц та №465/1551/17, від 28.08.2019 №204/7925/16-ц, від 21.08.2019 №712/14046/18, яка є відмінною від спірних правовідносин та ухвалена раніше ніж застосована судом позиція Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №532/1374/18.
Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду та не ґрунтуються на законі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення районного суду та постановлення нового про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 32 800,00 грн. страхового відшкодування. В іншій частині відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд приймає до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог позову (39%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню 885,30 грн. судового збору (354,12 грн. судового збору за першу інстанцію + 531,18 грн. за апеляційну скаргу). В іншій частині, що становить 1 384,70 грн., судовий збір віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича, - задовольнити частково.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року– скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення страхового відшкодування – задовольнити частково.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (м.Київ, вул.Дмитрівська, буд.48-Г, літ. А, код ЄДРПОУ 21626809) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 32 800,00 (тридцять дві тисячі вісімсот) грн. страхового відшкодування.
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на користь держави 885,30 грн. судового збору.
Судові витрати в розмірі 1 384,70 грн. віднести за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19.07.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська