Справа № 425/532/21 
Провадження № 22-ц/810/406/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року                                                місто Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Стахової Н.В.
суддів         Кострицького В.В., Назарової М.В.                 
за участю секретаря 
судового засідання         Погребної Л.М.
учасники справи: 
позивач                  ОСОБА_1 
відповідач  Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно –каналізаційного господарства»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року, ухваленого у складі судді Романовського Є.О., в приміщенні того ж суду у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно –каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, 

                                        в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що вона в період з 02.08.2018 по 07.11.2019 працювала на посаді головного бухгалтера в КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради. 07.11.2019 року звільнена з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. У зв`язку з тим, що при звільненні відповідачем в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не було проведено виплату всіх сум при звільненні, позивач звернулася до суду із позовною заявою про захист своїх прав, наслідок чого рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.02.2020 року з відповідача на її користь стягнуто вихідну допомогу при звільненні в сумі 50 314,53 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за жовтень 2019 року у розмірі 5 460,49 грн, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 08.11.2019 по 17.02.2020 включно у розмірі 53 044,76 грн.
На підставі виконавчих листів, виданих 22.06.2020 року Рубіжанським міським судом Луганської області, органами державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження та стягнуто 09.07.2020 року з відповідача на користь позивача заборгованість згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.02.2020 року. Однак, оскільки період затримки виконання вищевказаного рішення починається з 18.02.2020 року, тобто наступного дня за днем ухвалення рішення суду, а середній заробіток за час затримки при виконанні виконавчого листа перерахований не був, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати суми вихідної допомоги при звільненні за період з 18.02.2020 по 09.07.2020 в сумі 91 268,19 грн.
Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні задоволено частково. 
Стягнуто з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 03 червня 2020 року по 09 липня 2020 року включно у розмірі 19501 грн 75 коп. з вирахуванням податків й інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 194 грн 01 коп. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд дійшов помилкового висновку при визначенні періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Жодною правовою нормою не передбачено, що відповідальність роботодавця щодо обов`язку виплатити на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку зупиняється на період від дати винесення судового рішення до часу набрання ним чинності. 
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради зазначає, що самостійно підприємство розпоряджатися грошовими коштами не має можливості. З червня 2016 року до теперішнього часу постановами ДВС міста Києва, м. Рубіжне, м. Сєвєродонецьк арештовано усі розрахункові рахунки підприємства. Арешт рахунків повністю блокує роботу підприємства, унеможливлює здійснення обов`язкових платежів, виплати заробітної плати. При розмірі невиплаченої вчасно вихідної допомоги при звільненні у сумі 50314 грн 53 коп., за час затримки її виплати у період з 08.11.2019 по 17.02.2020 позивач вже отримала середній заробіток у розмірі 53044 грн 76 коп., який перевищує суму самої вихідної допомоги. Тому на підставі принципів добросовісності, справедливості та розумності є доцільним зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає сплаті позивачу. Недоотримавши належні позивачу кошти від роботодавця, він міг би сплатити відсотки за відповідний період, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. 
В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Окрім того від позивачки надійшло письмове клопотання про слухання справи без її участі. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та визначив розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 19501 грн 75 коп. за період з 03.06.2020 по 09.07.2020, врахувавши дату набрання законної сили рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.02.2020 – 02.06.2020.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що  рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.02.2020 року, справа № 425/3832/19, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним наказ КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради № 347к від 07 листопада 2019 року про припинення трудового договору відносно ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України в частині звільнення без виплати вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України; стягнуто з КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради на її користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 50 314,53 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за жовтень 2019 року у розмірі 5 460,49 грн, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 08.11.2019 року по 17.02.2020 року включно у розмірі 53 044,76 грн., відшкодовано моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.02.2020 року, яке набрало законної сили 02.06.2020 року, видано виконавчі листи про стягнення з КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 50 314,53 грн. та середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в період з 08.11.2019 року по 17.02.2020 року включно у розмірі 53 044, 76 грн. 
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2021 року ОСОБА_1 09.07.2020 року надійшло безготівкове зарахування в розмірі 109 461,82 грн. 
Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.
Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Судом встановлено, що всупереч наведеним законодавчим положенням КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради своєчасно не виплатило позивачці вихідну допомогу у розмірі 50314,53 грн, яка була стягнута на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.02.2020.
Заборгованість відповідача з виплати позивачці вихідної допомоги становила 50314,53 грн, яка була виплачена 09 липня 2021 року.
Згідно з положеннями ст.117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.
Нормами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
КП «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради не доведено відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум, стягнутих на підставі судового рішення. 
Відтак, позивач на підставі статті 117 КЗпП України має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 лютого 2020 року по 08 липня 2020 року в розмірі 74886 грн 72 коп. (96 дн.х780,07- середньоденна заробітна плата).
Разом з тим, колегія суддів вважає, що такий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку є завищений, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: 
-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
З огляду на очевидну неспівмірність  суми середнього заробітку в розмірі 74886,72 грн зі встановленим розміром заборгованості з вихідної допомоги в розмірі 50314,53 грн, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів вважає за можливе застосувати принцип справедливості та співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, який буде пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначивши розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 53000 грн.
Відтак розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 53000 грн суд апеляційної інстанції вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме наведеним вище критеріям.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 11.05.2021 ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено 1369,02 грн.
Таким чином з відповідача на користь позивачки за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у сумі 794,98 грн (58,07% х 1369,02).
Керуючись ст. ст. 374, 367, 376, 381-383 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

                                               п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 березня 2021 року скасувати. 
       Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково. 
       Стягнути з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» (93000. м. Рубіжне, вул. Менделєєва, буд.49, код ЄДРПОУ 32026192) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18 лютого 2020 року по 08 липня 2020 року у сумі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) грн.
       В іншій частині позовних вимог відмовити.
       Стягнути з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно – каналізаційного господарства» (93000. м. Рубіжне, вул. Менделєєва, буд.49, код ЄДРПОУ 32026192) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 794 (сімсот дев`яносто чотири) грн 98 коп.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
       Дата складення повного тексту постанови - 18 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: