ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/511/21          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          М.А. Білоноженко

ПОСТАНОВА
Іменем України

25 серпня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В., 
          Ганечко О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червонослобідської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності   та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Червонослобідської сільської ради щодо не розгляду заяви (клопотання) вх. №872/02-20/020 від 29.12.2020 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва;
- зобов`язати Червонослобідську сільську раду на найближчому засіданні розглянути заяву ОСОБА_1 вх.№ 872/02-20/020 від 29.12.2020 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва та прийняти вмотивоване рішення, і у разі відмови в задоволенні цієї заяви - ухвалити мотивоване рішення з належним обґрунтуванням причини такої відмови.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Червонослобідської сільської ради щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_1 (вх. від 29.12.2020 №872/02-20/020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва;
- зобов`язано Червонослобідську сільську раду повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 (вх. від 29.12.2020 №872/02-20/020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва на черговій сесії Червонослобідської сільської ради та прийняти рішення у відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК), з урахуванням правової оцінки суду у даному рішенні, про надання дозволу чи мотивовану відмову у його наданні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вказаним рішенням також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Червонослобідської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у сумі 454 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 1500 грн.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове, яким стягнути понесені позивачем витрати у повному обсязі, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності правових підстав для стягнення судових витрат у повному обсязі.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, то колегія суддів рішення суду в іншій частині не переглядає.
За змістом статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини третьої статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що суд здійснює розподіл між учасниками справи понесених ним судових витрат у залежності від результату вирішення спору. При цьому, розподіл таких витрат може здійснюватися пропорційно розміру задоволених позовних вимог у тому випадку, якщо позов був задоволено частково.
Здійснюючи частковий розподіл судових витрат, суд першої інстанції вказував про те, що позов ним задовольняється частково.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що часткове задоволення позову у даному випадку стосується виключно зміни формулювання способу захисту, який був вказаний позивачем у позові. При цьому, обсяг позовних вимог, який був задоволений судом першої інстанції фактично залишився незмінним: судом визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано його розглянути заяву позивача із прийняттям певного рішення. 
За наведених обставин, на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції були відсутні підстави застосовувати пропорційність при розрахунку розміру судових витрат, який підлягав розподілу. Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку розподілу підлягали всі понесені позивачем судові витрати.
Відтак, враховуючи, що за подання позовної заяви позивач сплатив 908 грн судового збору, то за результатами вирішення спору саме наведену суму належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів будь-яких мотивів правових підстав часткового стягнення судового збору, сплаченого за подання однієї позовної вимоги немайнового характеру, яка, навідміну від вимог майнового характеру, є неподільною, 
Окрім того, як вже зазначалося, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС).
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Як встановив суд першої інстанції, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі позивачем було надано: договір про надання правової допомоги від 08.10.2019 №ФО-08/10/19; акт приймання передачі наданих послуг №6 від 07.04.2021, рахунок на оплату №6 від 07.04.2021, квитанція №ПН1977043 від 07.04.2021 на суму 5000 грн.
Згідно наведених документів адвокатом були надані послуги: надання усної консультації з вивченням документів, підготовка позовної заяви, заява про розподіл судових витрат у справі №580/511/21.
З урахуванням викладеного, колегія суддів наголошує, що послуги з надання усної консультації з вивченням документів не пов`язані із наданням адвокатом правової допомоги у суді. Таким чином, колегія суддів наголошує на необґрунтованості понесених позивачем витрат у розмірі 1000 грн.
Вирішуючи питання розподілу решти 4000 грн витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує, що відповідачем до суду першої інстанції подавалася заява щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, яка мотивована незначною складністю даної справи та перебуванням на розгляді у судах аналогічних справ за участі цього ж представника позивача.
Беручи до уваги викладене, враховуючи незначну складність даної справи,  колегія суддів дійшла висновку, що сума визначена судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн є цілком співмірною та обґрунтованою у даній справі.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, проте помилково здійснив частковий розподіл судового збору.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині суми розподілу судового збору.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року, змінивши розмір судового збору, що стягується з рахунок бюджетних асигнувань Червонослобідської сільської ради (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Соборна, будинок 2/1, код ЄДРПОУ - 26323717) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , 20.08.1954) з 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. на 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          О.М. Ганечко