КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

   Єдиний унікальний номер справи: 760/13288/20                      Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М. 
   Номер провадження: 22-ц/824/1666/2021                                    Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві матеріали  цивільної  справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Солом`янський районний суд міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ Фінансова компанія «Фінанс Інновація», позивач, товариство) з позовом до                   ОСОБА_1 (далі – відповідач, боржник) про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за Договором № 190120-1476-4 від 20 січня                  2019 року у розмірі 15 800,00 грн., із яких: 4 000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 1 800,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою                1,5 % за період з 20 січня 2019 року по 19 лютого 2019 року; 10 000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 2,5% за період з 20 лютого 2019 року по 30 травня 2019 року; судові витрати у розмірі  2 102,00 грн. та                          9 500,00 грн. витрат на правову допомогу.
Позовні  вимоги  обгрунтовано тим, що ТОВ Фінансова компанія «Фінанс Інновація» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового Кредиту на умовах строковості, зворотності, платності.
Вказує, що 20 січня 2019 року між позивачем та ОСОБА_1   був укладений договір № 190120-1476-4 відповідно до якого, товариством надано відповідачу кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 2,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Зазначає, що даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку із чим станом на 03.06.2020 року виникла заборгованість у розмірі 15 800,00 грн.
Рішенням  Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада          2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості  задоволено  частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (код ЄДРПОУ: 41146462, адреса:03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4, оф. 520) заборгованість за Договором № 190120-1476-4 від 20.01.2019 у розмірі 15 800,00 грн., судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не  погодившись  із  рішенням  суду  першої  інстанції,  ОСОБА_1   через представника – ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В  апеляційній  скарзі просив, рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року скасувати,  ухвалити  нове  рішення,  яким  в  задоволенні  позову  відмовити, так як вважає що рішення є незаконним, ухваленим з  порушенням  норм  матеріального  і  процесуального  права.
Зокрема,  в  доводах  апеляційної  скарги  стверджує  про  те,  що  позивачем  не  надано  доказів  щодо  укладення   між  сторонами  договору  та  факту  виконання  договору ТОВ Фінансова компанія «Фінанс Інновація» в  частині  перерахування  грошових  коштів  відповідачу.
Також  вказує  на  те,  що  суд першої інстанції  безпідставно не  застосував пільгу, передбачену  частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний  і  правовий  статус  військовослужбовців і членів їх  сімей»  про  звільнення  від  сплати відсотків  за  користування  кредитом  через  те,  що  він  не  є  мобілізованим  військовослужбовцем,  що  є  неправильним  застосуванням  закону, відповідно до правової  позиції викладеній у постанові Верховного Суду  від 28 жовтня 2020 року  у  справі № 749/298/19.
У  відзиві  на  апеляційну  скаргу, ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» вказало на те, що рішення суду першої інстанції є законним, а доводи  апеляційної  скарги  необґрунтованими. Просило, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року залишити без змін.
Враховуючи те, що в даній справі ціна позову становить 15 800 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи  здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за фінансовою послугою по наданню грошових коштів у вигляді фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, укладеним між сторонами в електронній формі.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 5  ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.  641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ»  здійснює свою діяльність відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 898, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження № 1826 від 18.05.2017 року та має право надавати грошові кошти у позику на умовах фінансового кредиту (а.с. 39).
Також, судом встановлено, що 20 січня 2019 року між сторонами був укладений договір № 190120-1476-4, за умовами якого, відповідачу позивачем наданий кредит у розмірі 4 000,00 грн. ( а.с. 16-19).
Відповідно до п. 1.3 строк надання кредиту та строк дії договору становить     30 днів.
Для підтвердження укладення договору № 190120-1476-4 від 20 січня                    2019 року, позивачем надано інформацію послідовності укладення даного договору із якої вбачається, що 20 січня 2019 року о 12:57:39 відповідачем заповнено реєстраційну форму, вказано номер телефону НОМЕР_3 , заповнено в ІТС Анкету для оформлення кредиту, зазначено анкетні дані, дані платіжної карти, обрано розмір кредиту 4 000 грн. та строк кредиту 30 днів, 20 січня 2019 року о 13:00:35 відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_3 був надісланий одноразовий ідентифікатор: « НОМЕР_4 ». 20 січня 2019 року о                          13:00:53 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer 190120-1476-4, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» (а.с. 21-22).
На виконання умов договору № 190120-1476-4 від 20 січня 2019 року, позивачем перераховано на картку відповідача НОМЕР_5   грошові кошти у розмірі 4 000 грн., що підтверджується копією чеку від 20.01.2020 року про проведення переказу (а.с. 20).
Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. 
Згідно п. 3.3 Договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 Договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 2,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.
У пункті 6 договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця.
Станом  на 03.06.2020  року заборгованість ОСОБА_1 становить                     15 800,00 грн., із яких: заборгованість по кредиту - 4 000,00 грн.; заборгованість по нарахованих процентам за період з 20 січня 2019 року по 19.02.2019 року за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом - 1 800,00 грн.; заборгованість по нарахованих процентам за період з 20.02.2019 року по       30.05.2019 року за процентною ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом - 10 000,00 грн. (а.с.15).
Ухвалюючи  рішення  про  задоволення  позову,  суд  виходив  із  того,  що підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідає  вимогам закону  і  свідчить про  укладення договору № 190120-1476-4 від 20 січня 2019 року відповідно до                    ст. ст.  6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11,  12 Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки, відповідач кредитні кошти отримав, проте  взяті  на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені  в  договорі від 20 січня                  2019 року  не  виконав,  то з  нього  підлягає  стягненню  заборгованість у розмірі                       15 800,00 грн.,  яка складається із тіла кредиту - 4 000,00 грн.; заборгованості по нарахованих процентах за період з 20 січня 2019 року по 19.02.2019 року за процентною ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом - 1 800,00 грн.; заборгованості по нарахованих процентах за період з 20 лютого 2019 року по                     30 травня 2019 року за процентною ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом -10 000,00 грн.
Колегія  суддів  погоджується  із  висновками  суду  про доведеність  укладення між сторонами кредитного  договору  та  невиконанням позичальником  взятих  на  себе  зобов`язань, проте вважає,  що  судове  рішення  в  частині  стягнення  відсотків та судових витрат підлягає  скасуванню  із  ухваленням  нового  рішення  в  цій  частині  із  таких  підстав.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в ст. ст. 1, 2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції на 16.11.2020 року -  час  ухвалення  рішення  суду) зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
За приписами ст. 2 Закону України «Про  військовий  обов`язок  і  військову  службу» проходження військової служби здійснюється :громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Судом, з врахуванням  вимог  Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» також встановлено,  що  в Україні   особливий  період  розпочався   18 березня 2014 року і триває  по  теперішній час.
Відповідачем  в  додатку  до  відзиву  надано довідку  із  військової  частини НОМЕР_6 від  07 квітня 2020 року № 84,  з  якої  вбачається,  що  ОСОБА_1    дійсно  з               17 жовтня 2013 року по теперішній час перебуває на військовій службі за контрактом. (а.с.77).
Оскільки  на  час  звернення  із  вказаним  позовом   в  суд  і  час  ухвалення  рішення судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 мав статус  військовослужбовця,  то  на  нього  поширюються пільги,  визначені  п. 15   ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ( в редакції Закону № 328-V від 03.11.2006,  яка  була  чинною  на  16.11.2020 року -  час  ухвалення  рішення  суду)  
Отже,  ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ»  безпідставно,  без  врахування  того,  що ОСОБА_1 є  військовослужбовцем  до  закінчення  особливого  періоду  і  на  нього  поширюються  пільги, визначені  п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції Закону № 328-V від 03.11.2006) нарахувала  проценти  за  користування  кредитом   за договором № 190120-1476-4 від 20 січня 2019 року.
Саме  до  такого  правового  висновку щодо  застосування  пільги,  визначеної п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», прийшов  Верховний Суд  у  постанові від 28.10.2020  року  у  справі № 749/298/19,  зазначивши  у  мотивувальній  частині: «Оскільки відповідачем надано документи, які підтверджують його статус військовослужбовця, суди дійшли правильного висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Таким  чином,  висновок  суду  першої  інстанції   про  те, що наданою   відповідачем довідкою № 84 від 07.04.2020 року військової  частини  НОМЕР_6 Національної гвардії України не підтверджується факт того, що він є мобілізованим військовослужбовцем та відповідно - чи поширюються на нього встановлені законодавством пільги, зроблений з неправильним застосуванням норм  матеріального права, а саме: п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції Закону № 328-V від 03.11.2006),  згідно  якого  було  визначено такі  категорії осіб,  до  яких  застосовується вказана пільга:  військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані  з  моменту  призову  під  час  мобілізації.  
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За  встановлених  при  апеляційному  розгляді  обставин, колегія суддів приходить до висновку, що  з відповідача  на  користь  позивача  підлягає  стягненню  заборгованість за  тілом  кредиту  у розмірі   4 000 (чотири тисячі) гривень.
Відповідно  до п. 3 ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК  України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення  позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат,  пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. ч. 1, 2, ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім  випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За  результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.          
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що пропорційно розміру  задоволених  позовних  вимог підлягає зміні і  розподіл  судових  витрат. 
За таких обставин, з відповідача  на  користь  позивача підлягає стягненню  судовий збір  у розмірі 532,15 гривень  та  витрати  на  правничу  допомогу у розмірі 1 265,50 гривень.
Оскільки  суд першої  інстанції при розгляді справи, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи,  неправильно  застосував  норми  матеріального  права, тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване  рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року  підлягає  скасуванню  із  ухваленням  нового  рішення,  яким  позов ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (код ЄДРПОУ: 41146462, адреса:03124, м. Київ,                          бул. Вацлава Гавела, буд. 4, оф. 520) заборгованість за Договором № 190120-1476-4 від 20 січня 2019 року у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень, судовий збір у розмірі 532,15 гривень  та витрати на правову допомогу у розмірі 1 265,50 гривень.
В задоволенні  іншої частини  позовних  вимог  про  стягнення  відсотків  за  користування  кредитом необхідно відмовити за необгрунтованістю  позовних  вимог в цій частині.
Інші  доводи  апеляційної  скарги   на  те, що  позивачем  не  надано  доказів  щодо  укладення   між  сторонами  договору  та  факту  виконання  договору  позивачем в  частині  перерахування  грошових  коштів  відповідачу  є  необгрунтованими,  оскільки  встановлено, що    висновки  суду  першої  інстанції   щодо  цих  доводів  відповідача  перевірені  і  не  знайшли  свого  підтвердження.
Керуючись ст. ст. 374,376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1    задовольнити  частково.
Рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 16 листопада                     2020 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (код ЄДРПОУ: 41146462, адреса:03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 4, оф. 520) заборгованість за Договором № 190120-1476-4 від 20 січня 2019 року у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень, судовий збір у розмірі 532,15 (п`ятсот тридцять дві гривні) 15 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 265,50 (одна тисяча шістдесят п`ять гривень) 50 коп.
В задоволенні  іншої  частини  вимог про  стягнення  відсотків за користування кредитом  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у частині 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                        О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                    І.М. Білич 

                                                                                              Т.А.Слюсар