22-ц/804/779/21 
                                                                                221/2396/18 
                                               
                                              Єдиний унікальний номер 221/2396/18
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/779/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

02 липня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 березня 2020 року у складі суду Мохова Є.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
20 квітня 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»(далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ КБ «ПриватБанк», підписала Анкету-заяву від 16.09.2010 року №б/н, за умовами якої, отримала кредит у розмірі 4500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Належним чином зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконувала, у зв`язку з чим  станом на 28.02.2018 року має заборгованість, загальна сума якої становить 52.176,60 грн, та складається із заборгованості: за кредитом – 4243,70грн, по процентам за користування кредитом – 44.872,11 грн, за пенею та комісією – 100 грн, штраф (фіксована частина) – 500 грн, штраф (процентна складова) – 2460,79 грн. Позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05 березня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «Приват банк» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з картки відповідача станом на 08.11.2018 року відбулось автоматичне списання грошей у розмірі 4368,32 грн., вказана сума перевищує борг по тілу кредиту станом на 28.02.2018 року, який дорівнює - 4243,70 грн. Крім того у заяві позичальниці від 16.09.2010 року не зазначена процентна ставка, не погоджені умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідачка своїм підписом підтвердила, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір укладений між нею і Банком. Також відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в кінці якої зазначено, що з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних  коштів ознайомлена. 
У довідці зазначена базова відсоткова ставка за користуванням кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені, розмір штрафів. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були погоджені усі істотні умови договору. Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано. 
Кошти, списані 08.11.2018 року в розмірі 4368,32грн. розподілилися не лише на погашення тіла кредиту, але й відсотків, пені та штрафів, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо погашення боргу. 
Картка відповідача перевипускалася, строк дії останньої тривав до 31.03.2018 року. Станом на 29.08.2014 року заборгованість по відсоткам за ставкою 30% річних (2,5% на місяць) складає 120,36 грн, за період з 01.09.2014 року по 28.08.2018 року заборгованість по відсоткам складає 4512,46грн. Таким чином, заборгованість по відсоткам складає 4632,82грн (120,36+4512,46). Також, стягненню підлягає пеня 100грн та штрафи. 
Доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Конкретних обставин справи, з урахуванням яких суд апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч. 3 ст. 369 ЦПК України, вправі вирішити питання про виклик в судове засідання учасників справи, скаржником наведено не було.
Враховуючи вище зазначене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
31.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно  умов якого остання отримала кредит у розмірі 4500,00 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.8-9).
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з наданим банком розрахунком, у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 52.176,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 4243,70 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом – 44.872,11 грн, заборгованість за пенею та комісією – 100,00 грн, штраф фіксована частина-500 грн, штраф процентна складова - 2469,79 грн.(а.с.5-7)
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з розрахунком розміру заборгованості по відсоткам, наведеним позивачем в апеляційній скарзі, з якого вбачається, що станом  на 29.08.2014 року заборгованість  за відсотковою ставкою 30% річних(2,5 на місяць) складає 120,36 грн, а за період з 01.09.2014 року по 28.02.2018 року,  загальна сума заборгованості  по відсоткам за ставкою 30% річних складає 4512,46грн.(4243,70грн/тіло кредиту/ х 30%/360 х 1276(кількість днів).
В той же час з  відзиву відповідачки на позов вбачається, що вона за період з 05.03.2018 року по 19.07.2018 року,  погасила борг перед позивачем в сумі 7680.15грн. Вказана обставина підтверджена випискою по картці/рахунку НОМЕР_1 по договору за період  01.09.2017-24.07.2018 року, в якій зазначено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості.(а.с.51-53)
Крім того із заяви відповідачки від 14.02.2019 року вбачається, що вона станом на 08.11.2018 року додатково погасила  4368,32грн.(а.с.79)
Вказана обставина підтверджена випискою по картці/рахунку НОМЕР_1 по договору за період  03.08.2018-07.11.2018 року.(а.с.80,81)
Підсумовуючи розмір заборгованості, визначений  позивачем в апеляційній скарзі та розмір погашеного відповідачкою боргу під час  розгляду справи вбачається, що остання виконала свої зобов`язання по погашенню боргу за кредитним договором в повному обсязі, як стосовно погашення боргу по тілу кредиту так і заборгованості по відсоткам.
Як наслідок доводи апеляційної скарги щодо незгоди з відмовою у стягненні заборгованості за кредитним договором не є переконливими.
В той же час колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині мотивації відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, а саме  внаслідок відсутності доказів їх погодження.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, крім анкети – заяви, 16.09.2010 року підписала  довідку про умови кредитування  з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» в якій зазначено, що тип кредитної лінії - поновлювальна, валюта карткового рахунку – гривня, базова відсоткова ставка в місяць -2,5%, умови нарахування комісії, та таке інше.(а.с.8)
Проте вказана обставина не впливає на результати розгляду позову, оскільки, як вже зазначалося відповідачка під час розгляду справи погасила заборгованість по відсоткам в межах суми заявленої позивачем в розрахунку наведеному в апеляційній скарзі.
Обґрунтування судом першої інстанції відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та штрафів з підстав недоведеності вказаних зобов`язань також є помилковим, оскільки вони також були погоджені сторонами.
Проте вказані вимоги не підлягають задоволенню з інших підстав.
А тому, доводи апеляційної скарги в частині відмови у стягненні заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів є непереконливими. 
Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідачка проживає по АДРЕСА_1 , вказана обставина підтверджена довідкою Комітету  самоорганізації населення  від 30.07.2018 року.(а.с.7, 50)
Згідно із паспортними даними відповідачки та відомостями з Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в смт. Володимирівка, Волноваського району Донецької області (а. с. 33, 44).
Згідно п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України «Перелік  населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» смт. Володимирівка, Волноваського району Донецької області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Тобто до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
З розрахунку заборгованості не вбачається, що відповідачці станом на 14.04.2014  були нараховані пеня та штрафи. 
З урахуванням наведеного вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості по пені та штрафам не ґрунтуються на Законі, а тому вимоги позивача і в цій частині не підлягають задоволенню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідачка довела належними та допустимими доказами виконання перед позивачем своїх зобов`язань за умовами договору, як наслідок в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте не повно  дослідив наявні у справі докази та не правильно встановив обставини, внаслідок чого дійшов помилкових висновків  щодо мотивування підстав відмови в задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З аналізу наведеного доводи позивача про незаконність судового рішення є частково обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції  підлягає зміні,  внаслідок необхідності виключення  із мотивувальної частини мотивів відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків, пені та штрафів, та відмовити в задоволенні позову зміненим рішенням   з інших підстав.
Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити частково.
Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 березня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, а в іншій частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:                                                                             Т.І. Биліна

Судді                                                                                          М.Ю. Лопатіна

О.М. Пономарьова