Постанова                                            
Іменем України
 
30 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 569/5658/20
 
провадження № 61-16250св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
представник відповідача -адвокат Коротун Олександр Михайлович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року у складі судді Ковальова І. М. та постанову Рівненського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про визнання протиправним та скасування наказів «По особовому складу» від 03 квітня 2020 року № 662-ос та від 08 квітня 2020 року № 687-ос, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі укладеного письмового трудового договору від 21 січня 2019 року № 12-2019 він обіймав посаду 
та виконував обов`язки директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» зі встановленим строком трудових правовідносин, до 20 січня 2021 року включно. 
Зазначав, що наказом від 03 квітня 2020 року № 662/ос його звільнено 
із займаної посади за невиконання підпункту 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 трудового договору від 21 січня 2019 року № 12-2019 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. 
Вважав, що звільнений незаконно, оскільки підстав для дострокового припинення дії трудового договору не було. 
Вказував, що умови трудового договору виконував належним чином та 
в повному обсязі, а підстави звільнення є надуманими та не відповідають дійсності. 
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:    - визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» «По особовому складу» від 03 квітня 2020 року № 662/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця»;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 08 квітня 2020 року 
№ 687/ос про внесення змін до наказу «По особовому складу» від 03 квітня 2020 року № 662/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» 
в частині дати звільнення;
- поновити його на посаді директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця»;
- стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця»
«По особовому складу» від 03 квітня 2020 року № 662-ос. 
Визнано протиправним та скасовано наказ «Укрзалізниця» 
«По особовому складу» від 08 квітня 2020 року № 687-ос. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». 
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді. 
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення суми за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконав умови пункту 2.2.17 трудового договору, критерії якості роботи розроблені та затверджені його безпосереднім керівником в строки, встановлені договором. Оскільки наказ від 03 квітня 2020 року № 662/ос «По особовому складу» містить конкретні підстави припинення трудового договору, а саме за невиконання підпункту 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 трудового договору від 21 січня 2019 року № 12-2019, проте вказана підстава не передбачена трудовим законодавством та не може бути підставою для розірвання трудового договору, тому спірний наказ АТ «Укрзалізниця» про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.
Оскільки позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу 
від 08 квітня 2020 року № 687/ос «По особовому складу» є похідною 
від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 03 квітня 2020 року № 662/ос, тому, враховуючи скасування такого наказу, наказ 
від 08 квітня 2020 року № 687/ос у частині зміни дати звільнення позивача із займаної посади є також незаконним та підлягає скасуванню.
За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року  апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 
2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.
Позов ОСОБА_1 до «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2020 року по 01 червня 2020 року в розмірі 222 134,15 грн. 
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Відновлено дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області 
від 01 червня 2020 року в частині, що залишена без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що доповідна записка директора з управління персоналом та соціальної політики Козака Є. В. 
від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655, яка стала підставою звільнення  ОСОБА_1 , окрім вказівки на порушення останнім пункту 2.2.17 трудового договору, містить інформацію про невиконання ОСОБА_1 . Положення про оцінку результатів діяльності працівників апарату управління, які працюють на умовах трудових договорів, щодо розроблення карти критеріїв якості за звітні періоди четвертого кварталу та 2019 року. Зазначене не може бути підставою для розірвання трудового договору 
з ініціативи товариства згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, оскільки така підстава звільнення не передбачена трудовим законодавством та умовами договору.
Задовольняючи позивні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин статті 235, 236 КЗпП України, не розмежувавши сфери їх дії та не з`ясувавши дійсний зміст спірних правовідносин. Оскільки судом першої інстанції в цій частині не обрахована сума, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України, за період з дня звільнення до ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення середньомісячного заробітку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, 
АТ «Укрзалізниця», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не врахували вимог чинного законодавства України стосовно корпоративного управління акціонерним товариством та визначення підпорядкованості в системі управління товариством та неправильно застосували норми матеріального права, 
а саме: статті 36 та 139 КЗпП України, статтю 6 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», пункт 15 частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства».
Вказує, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимихдоказів.Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій встановлювали факт розроблення та підписання ОСОБА_1 критеріїв якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на підставі довідки від 26 лютого 2019 року, яка була долучена позивачем в порушення порядку, встановленого статтями 76, 78 ЦПК України.
При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що надані позивачем документи були ним отримані на адвокатський запит, у порядку статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» чи 
в порядку витребування доказів у справі, встановленого статтею 84 ЦПК України. Надані представником позивача документи не завірені 
АТ «Укрзалізниця».
Також зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості звільнення працівника за невиконання вимог письмового трудового договору з підстав, зазначених у пункті 8 частини першої статті 36 КЗпП України (невиконання вимог контракту).
Вказує, що в ухваленні оскаржуваного судового рішення брав участь суддя, якому заявлено відвід.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 07 лютого 
2018 року у справі № 711/5711/16-ц (провадження № 61-535св18), 
від 20 лютого2020 року у справі № 145/1041/17 (провадження 
№ 61-21557св19), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс19).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому касаційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Вказує, що як на підставу скасування судових рішень відповідач посилається на те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя Ковальов І. М., якому заявлено мотивований відвід з підстав наявності інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.
У силу частини п`ятої статті 36 ЦПК України незгода сторони 
з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу, тому вважає, що підстави для визнання відводу обґрунтованим відсутні, аргументи заявника про необхідність скасування судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 411 ЦПК України є безпідставними.
Зазначає, що судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку зібраним доказам, у тому числі змісту поданим ним критеріям якості роботи та супровідному листу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 працював у ПАТ «Укрзалізниця» на посаді заступника директора Департаменту безпеки ПАТ «Укрзалізниця».
21 січня 2019 року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір № 12-2019, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту економічної 
та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах договору 
до 20 січня 2020 року.
21 січня 2019 року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 2 до трудового договору від 21 січня 2019 року 
№ 12-2019, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 20 січня 2021 року, шляхом викладення пункту 8.1 договору в новій редакції.
Відповідно до пункту 1.1 трудового договору працівник зобов`язується виконувати обов`язки, визначені договором, посадовою інструкцією та локальними нормативними актами товариства, а товариство зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці працівника.
Працівник підзвітний директору з безпеки АТ «Укрзалізниця» (пункт 
1.3 договору). Такі положення також закріплено у наказі від 25 жовтня 
2019 року № 2030/ос «По особовому складу».
Відповідно до пункту 2.2.17 трудового договору працівник зобов`язаний розробити проект критеріїв якості роботи для своєї посади та подати їх на затвердження своєму безпосередньому керівнику згідно з організаційною структурою товариства не пізніше 2 (двох) місяців з моменту укладення договору. Положення цього пункту не застосовуються до працівника, якщо критерії якості роботи для відповідної посади були розроблені та затверджені до укладення договору.
Підстави зміни, припинення та розірвання трудового договору передбачені підпунктом 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 договору, де зазначено, що підставою для прийняття рішення про припинення договору з ініціативи товариства може бути невиконання працівником повністю або частково вимог пункту 2.2.17 договору (щодо розробки та затвердження критеріїв якості роботи).
У доповідній записці від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655, направленій директором з управління персоналом та соціальної політики ОСОБА_2 виконуючому обов`язки голови правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3, зазначено, що директор Департаменту економічної та інформаційної безпеки ОСОБА_1 станом на 21 березня 2019 року не подав безпосередньому керівнику проект критеріїв якості роботи.
03 квітня 2020 року виконуючий обов`язки голови правління ОСОБА_3 та член правління ОСОБА_4 видали наказ № 662/ос «По особовому складу», яким 03 квітня 2020 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» за невиконання підпункту 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 трудового договору 
від 21 квітня 2019 року № 12-2019, згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Як зазначено в наказі, підставою звільнення є доповідна 
від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655; підпункт 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 трудового договору від 21 січня 2019 року № 12-2019.
Наказом від 08 квітня 2020 року № 687/ос «По особовому складу» внесено зміни до наказу від 03 квітня 2020 року № 662/ос у частині дати звільнення. Датою звільнення ОСОБА_1 встановлено 09 квітня 2020 року.
Факт подачі ОСОБА_1 для затвердження розроблених ним критеріїв якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки підтверджується штампом АТ «Укрзалізниця» на супровідному листі, із зазначенням реєстраційної вхідної кореспонденції від 26 лютого 2019 року № ЦБ-12/283. У супровідному листі зазначено, що цей документ розроблений та поданий на виконання пункту 2.2.17 трудового договору.
Матеріали справи містять розроблені та підписані ОСОБА_1 критерії якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» від 26 лютого 2019 року, на яких 
у верхньому правому кутку є відмітка: Затверджую. Підпис. Директор 
з безпеки АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 , 26 лютого 2019 року.
Відповідно до пункту 1.3 Положення про Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця», в редакції, затвердженій згідно з наказом від 18 січня 2019 року № 031, Департамент підпорядковується голові правління товариства та директору 
з безпеки товариства.
Доповідна записка директора з управління персоналом та соціальної політики Козака Є. від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655 окрім вказівки на порушення ОСОБА_1 пункту 2.2.17 трудового договору, містить інформацію про невиконання ОСОБА_1 . Положення про оцінку результатів діяльності працівників апарату управління, які працюють на умовах трудових договорів, щодо розроблення карти критеріїв якості за звітні періоди 4 кварталу та 2019 року. 
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення
від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга АТ «Укрзалізниця» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки 
і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, 
в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей 
і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за
пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.
Судом встановлено, що з 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 працював 
у ПАТ «Укрзалізниця», на посаді заступника директора Департаменту безпеки ПАТ «Укрзалізниця».
21 січня 2019 року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 укладений строковий трудовий договір № 12-2019, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту економічної 
та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах договору 
до 20 січня 2020 року.
21 січня 2019 року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 2 до трудового договору від 21 січня 2019 року 
№ 12-2019, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 20 січня 2021 року, шляхом викладення пункту 8.1 договору в новій редакції.
Відповідно до пункту 1.1 трудового договору працівник зобов`язується виконувати обов`язки, визначені договором, посадовою інструкцією та локальними нормативними актами товариства, а товариство зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці працівника.
Працівник підзвітний директору з безпеки АТ «Укрзалізниця» (пункт 
1.3 договору). Такі положення також закріплені у наказі від 25 жовтня 
2019 року № 2030/ос «По особовому складу».
Відповідно до пункту 2.2.17 трудового договору працівник зобов`язаний розробити проект критеріїв якості роботи для своєї посади та подати їх на затвердження своєму безпосередньому керівнику згідно з організаційною структурою товариства не пізніше 2 (двох) місяців з моменту укладення договору. Положення цього пункту не застосовуються до працівника, якщо критерії якості роботи для відповідної посади були розроблені та затверджені до укладення договору.
Підстави зміни, припинення та розірвання трудового договору передбачені підпунктом 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 договору, де зазначено, що підставою для прийняття рішення про припинення договору з ініціативи товариства може бути невиконання працівником повністю або частково вимог пункту 2.2.17 договору (щодо розробки та затвердження критеріїв якості роботи).
У доповідній записці від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655, направленій директором з управління персоналом та соціальної політики ОСОБА_2 , виконуючому обов`язки голови правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 зазначено, що директор Департаменту економічної та інформаційної безпеки ОСОБА_1 станом на 21 березня 2019 року не подав безпосередньому керівнику проект критеріїв якості роботи.
03 квітня 2020 року виконуючий обов`язки голови правління ОСОБА_3 та член правління ОСОБА_4 видали наказ № 662/ос «По особовому складу», яким 03 квітня 2020 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» за невиконання підпункту 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 трудового договору 
від 21 квітня 2019 року № 12-2019, згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Як зазначено в наказі, підставою звільнення є доповідна 
№ ЦЦУП-10/655 від 03 квітня 2020 року; підпункт 7.3.4.1 пункту 7.3.4 розділу 7 трудового договору від 21 січня 2019 № 12-2019.
Наказом від 08 квітня 2020 року № 687/ос «По особовому складу» внесені зміни до наказу від 03 квітня 2020 року № 662/ос у частині дати звільнення. Датою звільнення ОСОБА_1 встановлено 09 квітня 2020 року.
Факт подачі ОСОБА_1 для затвердження розроблених ним критеріїв якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки підтверджується штампом АТ «Укрзалізниця» на супровідному листі із зазначенням реєстраційної вхідної кореспонденції від 26 лютого 2019 року № ЦБ-12/283. В супровідному листі зазначено, що цей документ розроблений та поданий на виконання пункту 2.2.17 трудового договору.
Матеріали справи містять розроблені та підписані ОСОБА_1 критерії якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» від 26 лютого 2019 року, на яких 
у верхньому правому кутку є відмітка: Затверджую. Підпис. Директор 
з безпеки АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 , 26 лютого 2019 року.
Відповідно до пункту 1.3 Положення про Департамент економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» в редакції, затвердженій згідно з наказом від 18 січня 2019 року № 031, Департамент підпорядковується голові правління товариства та директору 
з безпеки товариства.
Доповідна записка директора з управління персоналом та соціальної політики Козака Є. від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655, окрім вказівки на порушення останнім пункту 2.2.17 трудового договору, містить інформацію про невиконання ОСОБА_1 . Положення про оцінку результатів діяльності працівників апарату управління, які працюють на умовах трудових договорів щодо розроблення карти критеріїв якості за звітні періоди 4 кварталу та 2019 року. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що доповідна записка директора з управління персоналом та соціальної політики Козака Є. В. від 03 квітня 2020 року № ЦЦУП-10/655, яка стала підставою звільнення  ОСОБА_1 , окрім вказівки про порушення останнім пункту 2.2.17 трудового договору, містить інформацію про невиконання ОСОБА_1 . Положення про оцінку результатів діяльності працівників апарату управління, які працюють на умовах трудових договорів, щодо розроблення карти критеріїв якості за звітні періоди четвертого кварталу та 2019 року, дійшов правильного висновку про те, що зазначене не може бути підставою для розірвання трудового договору 
з ініціативи товариства згідно з пунктом 8частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки така підстава звільнення не передбачена трудовим законодавством та умовами договору.
Ураховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про незаконність наказу АТ «Укрзалізниця» від 03 квітня 2020 року 
№ 662-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця», а тому наказ підлягає скасуванню у судовому порядку з поновленням ОСОБА_1 на посаді та скасуванням наказу АТ «Укрзалізниця» «По особовому складу» 
від 08 квітня 2020 року № 687-ос, який є похідним від наказу 03 квітня 
2020 року наказу № 662-ос.
Стаття 235 КЗпП України визначає, що працівнику, звільненому без законної підстави, виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 
від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 (два) календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді, врахувавши вимоги статті 235 КЗпП України та Порядку, встановивши, що середньоденна заробітна плата позивача за лютий-березень 2020 року складає 6 346,69 грн, дійшов правильного висновку про те, що оплата вимушеного прогулу з 04 квітня 2020 року до 01 червня 2020 року (35 робочих днів) становить 
222 134,15 грн.
Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу 
у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 
5) є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Судом встановлено, що 28 травня 2020 року АТ «Укрзалізниця» подало до Рівненського міського суду Рівненської області клопотання про відвід судді Ковальова І. М.
Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першоюстатті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Судове засідання у справі у суді першої інстанції призначено на 28 травня 2020 року, тобто заява про відвід судді подана в день судового засідання 
і не більше ніж за три робочі дні до судового засідання, отже, заява не підлягала передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 
2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача 
АТ «Укрзалізниця» про відвід судді Рівненського міського суду Рівненської області Ковальова І. М. при розгляді справи № 569/5658/20 відмовлено.
Ураховуючи зазначене, доводи касаційної скарги про те, що в ухваленні оскаржуваного судового рішення брав участь суддя, якому заявлено відвід, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний відвід розглянуто у порядку, передбаченому частиною третьою статті 40 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1.3 трудового договору від 21 січня 2019 року 
№ 12-2019 працівник підзвітний директору безпеки АТ «Укрзалізниця» 
(а.с. 8, т. 1).
Згідно з пунктом 2.2.17 працівник зобов`язується розробити проект критеріїв якості роботи для своєї посади та подати їх на затвердження своєму безпосередньому керівнику згідно з організаційною структурою товариства не пізніше двох місяців з моменту укладення договору. Положення пункту не застосовуються до працівника, якщо критерії якості роботи для відповідної посади були розроблені та затверджені до укладення договору.
25 лютого 2019 року на виконання пункту 2.2.17 трудового договору 
ОСОБА_1 направив для затвердження директору з безпеки 
АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 проект критеріїв якості роботи для своєї посади (а.с. 16-18, т. 1).
Ураховуючи зазначене, доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 станом на час подання для затвердження розроблених ним критеріїв якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки підпорядковувався голові правління АТ «Укрзалізниця», є безпідставними та спростовуються трудовим договором.
Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 07 лютого 
2018 року у справі № 711/5711/16-ц (провадження № 61-535св18), 
від 20 лютого 2020 року у справі № 145/1041/17 (провадження 
№ 61-21557св19), є безпідставними, оскільки у справах різні фактичні обставини.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої інстанції у незміненій під час апеляційного перегляду частині та апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, 
а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», 
§ 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 
2020 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк