22-ц/804/1596/21 
                                                                                757/25588/18-ц 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року                                                                                                           місто Маріуполь

   справа № 757/25588/18-ц
   провадження № 22-ц/804/1596/21   
      
                  Донецький апеляційний суд у складі: 
  
                           судді-доповідача                                      Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                        Баркова В.М., Зайцевої С.А.,
                           секретар судового засідання                  Лазаренко Д.Т.,

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Федотової В.М. від 21 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст вимог
У січні 2021 року Акціонерне товариство «Укрзалізниця» (далі АТ «Укрзалізниця»), від імені та в інтересах якого діє адвокат Коротун О.М., звернулося до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року, ухваленого у справі за позовом АТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення, яким відмовлено в задоволенні позову АТ «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди) ч.3 ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням ч.1 ст.38 КЗпП України» та відмовлено у відшкодуванні судових витрат. Рішення набрало законної сили 10 жовтня 2019 року.
Заява мотивована тим, що 16 червня 2016 року наказом ПАТ «Українська залізниця» №1210/ос ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду помічника члена правління відділу забезпечення діяльності членів правління та директорів Департаменту адміністративного забезпечення. 
08 серпня 2016 наказом ПАТ «Укрзалізниця» №1609/ос відповідача переведено на іншу роботу - на посаду директора з правових питань корпоративного управління. 
Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 12 грудня 2016 року №2367/ос відповідача звільнено з посади директора з правових питань корпоративного управління на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. 
Не погодившись із звільненням, відповідач оскаржив його до Печерського районного суду міста Києва. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено на роботі на посаді директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з підприємства на користь ОСОБА_1 стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судовий збір. 
30 серпня 2017 року на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист. 
04 вересня 2017 року на підставі вказаного виконавчого листа заступником начальника відділу Печерського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №54613005. 
26 січня 2018 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» №127/ос скасовано наказ від 12 грудня 2016 року №2367/ос про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця». 
02 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№54613005 у зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду. 
16 квітня 2018 року відповідач подав заяву, яка зареєстрована 18 квітня 2018 року, про звільнення його з 19 квітня 2018 року з займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України, а саме у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди). 
Оскільки самостійно змінювати підстави звільнення, які були зазначені в заяві ОСОБА_1 , товариство не мало право, 19 квітня 2018 року останній звільнений саме за ч.3 ст.38 КЗпП України.
У травні 2018 року АТ «Укрзалізниця» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому ставилось питання про зміну формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди) ч.3 ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням ч.1 ст.38 КЗпП України». 
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ «Укрзалізниця» відмовлено, рішення набрало законної сили. 
В заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами АТ «Укрзалізниця» зазначає, що 08 лютого 2018 року, після того, як державним виконавцем виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі і винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 подав скаргу на зазначену постанову.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги. 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення цих вимог. 
Не погодившись із постановою апеляційного суду АТ «Укрзалізниця» подало касаційну скаргу. 
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційна скарга товариства задоволена, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року залишена в силі. 
В постанові Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 63,65 Закону України «Про виконавче провадження», а також на те, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого державний виконавець виносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження. Підстав для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не має, оскільки останній діяв в межах діючого законодавства у зв`язку з винесенням підприємством відповідного наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі та внесенням відповідного запису у трудовій книжці стягувача.
В постанові зазначено, що, якщо при поновленні на роботі, на думку стягувача, було звужено обсяг його прав та обов`язків, визначено інше робоче місце, це є підставами для звернення до суду із відповідним позовом, а не в рамках виконавчого провадження. 
Постанову Верховного Суду від 15 листопада 2020 року, а саме встановлені нею обставини, щодо належного виконання АТ «Укрзалізниця» рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі №757/64183/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі, факт відсутності порушенння його трудових прав з дати поновлення на роботі – 26 січня 2018 року, а також те, що ОСОБА_1 не звертався до суду із позовом про захист його трудових прав, АТ «Укрзалізниця» вважає нововиявленою обставиною і просить переглянути рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року, скасувати його і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «Укрзалізниця» у цивільній справі №757/25588/18-ц.
Також, в клопотанні від 09 лютого 2021 року АТ «Укрзалізниця» просить повернути надмірно сплачену суму судового збору за звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами 14 січня 2021 року, посилаючись на те, що на виконання ухвали суду сплачено суму судового збору у розмірі 3 405 грн, що є надмірною, оскільки була сплачена за ставкою, що діє з 01 січня 2021 року, а повинна бути сплачена за ставкою, яка діяла на час звернення ПАТ «Укрзалізниця» до суду із позовом про зміну формулювання підстави звільнення, а саме станом на 01 січня 2018 року. Надмірно сплачена сума становить 762 гривень, яку АТ «Укрзалізниця просить повернути.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви АТ «Українська залізниця» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Українська залізниця» про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у сумі 762 гривні.
Судове рішення мотивовано тим, що під час розгляду судом першої інстанції справи АТ «Українська залізниця» на підтвердження обставин та підстав звернення до суду із позовом не посилалась на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, хоча вона існувала на час звернення сторони до суду із позовом.
Суд визнав помилковим та хибним посилання АТ «Укрзалізниця» як на підставу для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2020 року, оскільки зазначеною постановою Верховний Суд вирішив питання правомірності дій державного виконавця при виконанні своїх обов`язків по виконанню рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі та надав оцінку діям державного виконавця, звернувши увагу на обсяг і коло повноважень державного виконавця при виконанні рішення суду. Вказаною постановою не було надано оцінку діям АТ «Укрзалізниця» під час виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі 26.01.2018 року та після, і вона не стосувалась тих відносин, які склались між ОСОБА_1 та підприємством після 26 січня 2018 року, не були досліджені обставини, на підставі яких ОСОБА_1 вимушений був звернутись до роботодавця з заявою про звільнення саме за ч.3 ст.38 КЗпП України, а не за ч.1 ст.38 КЗпП України. 
Суд вважав, що обставини, на які посилається представник заявника, як на нововиявлені, не можуть вважатися такими в контексті вимог ст.423 ч.2 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про повернення надмірно сплаченої суми судового збору, місцевий суд дійшов висновку про його необґрунтованість, оскільки заява про перегляд судового рішення надійшла до місцевого суду 20 січня 2021 року, тобто, за її подання судовий збір має справлятися виходячи зі ставок, встановлених станом на 01 січня 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
05 травня 2021 року АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, яка подали апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що нововиявленими у даній справі обставинами є встановлені постановою Верховного Суду обставини щодо належного виконання АТ «Укрзалізниця» рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , факт відсутності порушення трудових прав ОСОБА_1 з дати його поновлення на роботі по дату звільнення та обставини того, що ОСОБА_1 не звертався до суду в належний спосіб для захисту своїх трудових прав у порядку позовного провадження, а ні в межах примусового виконання рішення про поновлення на роботі.
Зазначені обставини повністю спростовують висновки Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року та є нововиявленими.
Заявник вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в поверненні надмірно сплаченої суми судового збору, оскільки, судовий збір мав бути сплачений у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що подана до суду у травні 2018 року. 
Таким чином, АТ «Укрзалізниця» під час подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами сплатило судовий збір у розмірі, що є більшим за необхідний на сумі 762 грн, які мають бути повернуті заявнику, як надмірно сплачені.

Доводи інших учасників справи
07 червня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки в апеляційні скарзі не доведено існування нововиявлених обставин.

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Барков В.М., Мальцева Є.Є.
Ухвалою апеляційного суду від 14 травня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою апеляційного суду від 24 травня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.
Ухвалою апеляційного суду від 14 червня 2021 року за клопотанням представника АТ «Укрзалізниця» судовий розгляд справи призначено в режимі відеоконференції із Київським апеляційним судом.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 червня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Барков В.М., Зайцева С.А.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
У провадженні Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області перебувала цивільна справа №757/25588/18-ц за позовом АТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення з роботи. 
16 червня 2016 року наказом ПАТ «Українська залізниця» №1210/ос ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду помічника члена правління відділу забезпечення діяльності членів правління та директорів Департаменту адміністративного забезпечення.
08 серпня 2016 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» №1609/ос ОСОБА_1   переведено на іншу роботу - на посаду директора з правових питань корпоративного управління. 
Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 12 грудня 2016 року №2367/ос відповідача звільнено з посади директора з правових питань корпоративного управління на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. 
Не погодившись із звільненням, ОСОБА_1 оскаржив його до Печерського районного суду міста Києва, рішенням якого від 30 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, поновлено на роботі на посаді директора з правових питань корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця», з підприємства на користь ОСОБА_1 стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судовий збір. 
30 серпня 2017 року на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист. 
04 вересня 2017 року на підставі виконавчого листа заступником начальника відділу Печерського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №54613005. 
26 січня 2018 року наказом ПАТ «Укрзалізниця» №127/ос скасовано наказ від 12 грудня 2016 року №2367/ос про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на роботі на посаді директора з правових питань і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця». 
02 лютого 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№54613005 у зв`язку з повним фактичним виконання рішення суду. 
Після закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги. 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення цих вимог. 
За касаційною скаргою АТ «Укрзалізниця» постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2020року ухвала Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року залишена в силі. 
16 квітня 2018 року відповідач подав заяву, яка зареєстрована 18 квітня 2018 року, про звільнення з 19 квітня 2018 року з займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України, а саме у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди). 
19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України.
У травні 2018 року АТ «Укрзалізниця» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди) ч.3 ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням ч.1 ст.38 КЗпП України». 
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ «Укрзалізниця» відмовлено, рішення набрало законної сили. 

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Укрзалізниця» Коротун О.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до до роз`яснень, викладених в пунктах 1 та 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього – юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення. Якщо рішення суду виконано частково, воно не може бути переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Вирішуючи питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, такими підставами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року АТ «Укрзалізниця» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю та колективного договору (галузевої угоди) ч.3 ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням ч.1 ст.38 КЗпП України». 
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ «Укрзалізниця» відмовлено, рішення набрало законної сили. 
Звертаючись до суду з заявою про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, АТ «Укрзалізниця» зазначало, що нововиявленими обставинами у даній справі є:
-встановлені постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 757/64183/16-ц обставини щодо належного виконання АТ «Укрзалізниця» рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року у справі № 757/64183/16-ц щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі;
-факт відсутності порушенння трудових прав ОСОБА_1 з дати його поновлення на роботі з 26 січня 2018 року по дату його звільнення згідно із наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 19 квітня 2018 року № 760/ос;
-обставини того, що ОСОБА_1 не звертався до суду в належний спосіб для захисту своїх трудових прав у порядку позовного провадження, а ні в рамках примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відмовляючи в задоволенні заяви АТ «Укрзалізниця», про перегляд рішення суду від 01 липня 2019 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не можуть вважатися такими, оскільки необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1,3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що при ухваленні рішення Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області з`ясовував обставини справи, перевіряючи їх доказами, які були надані сторонами на підтвердження обставин позову та їх спростування. АТ «Укрзалізниця» на підтвердження обставин та підстав звернення до суду із позовом не посилалось як на доказ на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, хоча вона існувала на час звернення АТ «Укрзалізниця» до суду із позовом.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання АТ «Укрзалізниця», як на підставу для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2020 року, якою вирішено питання правомірності дій державного виконавця при виконанні своїх обов`язків по виконанню рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, є помилковим. У вказаній постанові Верховний Суд надав оцінку діям державного виконавця та звернув увагу на обсяг і коло повноважень державного виконавця при виконанні рішення суду та не було надано оцінку діям АТ «Укрзалізниця» під час виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі 26.01.2018 року та після. Постанова Верховного Суду не стосувалась і відносин, які склались між ОСОБА_1 та АТ «Укрзалізниця» після 26 січня 2018 року, не досліджувались обставини, на підставі яких ОСОБА_1 звернувся до роботодавця з заявою про звільнення саме за ч.3 ст.38 КЗпП України, а не за ч.1 ст.38 КЗпП України. 
Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції, що обставини, на які посилається АТ «Укрзалізниця», як на нововиявлені, не можуть вважатися такими в контексті вимог ст.423 ч.2 ЦПК України, є правильним, а тому і судове рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року за нововиявленими обставинами відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги, що ухвала суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року за нововиявленими обставинами постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що не впливають на правильність ухваленого судового рішення, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним доказам, доводам та запереченням сторін, постановлено законне і обгрунтоване судове рішення.
Проте ухвала суду в частині відмови в поверненні надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 762 грн підлягає скасуванню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрзалізниця» з позовом до ОСОБА_1 про зміну формулювання підстав звільнення звернулось 24 травня 2018 року та сплатило судовий збір в розмірі 1 762 грн, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1762 грн.
Згідно з п.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Таким чином, при звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року АТ «Укрзалізниця» слід було сплатити судовий збір в розмірі 2 643 грн (1 762 грн?150%/100), а на підставі ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя від 25 січня 2021 року про залишення заяви без руху АТ «Укрзалізниця» сплатило 3 405 грн, тобто переплата склала 762 грн.
Статтею 7 ч. 1 п.1 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. 
Таким чином клопотання представника АТ «Укрзалізниця» про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 762 грн підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду в частині відмови в поверненні надмірно сплаченої суми судового збору – скасуванню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2019 року за нововиявленими обставинами без задоволення, за подачу якої відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» і встановлена ставка судового збору, підстави для відшкодування АТ «Укрзалізниця» витрат по сплаті судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року в частині відмови в поверненні надмірно сплаченої суми судового збору скасувати.
Повернути Акціонерному товариству «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150) надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 762 (сімсот шістдесят дві) гривні за платіжним дорученням № 3429883 від 03 лютого 2021 року отримувач Донецьке ГУК/Примор.р-н.Мар/22030101, код 37967785, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.) UA 198999980313161206000005721.
В решті ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 05 липня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                               О.М. Пономарьова 

Судді                                                                                                                  В.М. Барков

                                                                                                                            С.А. Зайцева