УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/1364/21
Провадження № 22-ц/4820/1155/21
Категорія: ухвала

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1364/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року (суддя Бондарчук Л.А.) у справі за поданням старшого державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Воробієвського Олександра Олександровича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, державний виконавець ОСОБА_2 зазначав, що на виконанні у Старокостянтинівському РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №64076105 з виконання виконавчого листа № 444/1800/20, виданого 26.11.2020 Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 91182 грн 27 коп матеріальної шкоди, 5000 грн моральної шкоди та 6111 грн 82 коп судових витрат. Заявник зазначає, що в ході проведення виконавчих дій та з метою виявлення майна боржника держвиконавцем направлено запити до реєструючих органів та згідно відповідей, майно, на яке за законом можливо звернути стягнення, у ОСОБА_1 відсутнє. Також, згідно інформації наданої на запити Державною фіскальною службою України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи від 11.05.2021 — доходів, на які можливо звернути стягнення, ОСОБА_1 не отримує; відкритих рахунків не виявлено; не працює та пенсію не отримує. Заявник вказує, що згідно відповідей, що надійшли від ряду банків у ОСОБА_1 відсутні рахунки, а в АТ КБ “ПРИВАТБАНК” у боржника наявні кошти в сумі 438 грн 44 коп. За повідомленням Державної міграційної служби України від 27.04.2021 ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 29.12.2016 органом видачі 6826. Державний виконавець зазначає, що рішення на сьогоднішній день не виконано боржником, декларацію про доходи та майно не надано, наявні кошти на виконання рішення суду не спрямовано, будь-яких дій спрямованих на виконання виконавчого провадження боржником не здійснено.
Враховуючи викладене, держвиконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №444/1800/20, що виданий 26.11.2020 Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 91182,28 грн матеріальної шкоди, 5000 грн моральної шкоди та 6111,82 грн судових витрат. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 19 травня 2021 року подання старшого державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально–Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Воробієвського О.О. задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №444/1800/20, виданим 26 листопада 2020 року Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 91182,27 грн матеріальної та 5000 грн моральної шкоди, а також 6111,82 грн судових витрат.
Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, держвиконавцем не надано суду доказів невиконання його законних вимог, зокрема щодо подання декларації про майновий стан і доходи, а тому доводи, зазначені в ухвалі щодо ухилення від виконання зобов`язання шляхом не подання декларації, не відповідають дійсним обставинам справи. Також, апелянт вважає безпідставним і необґрунтованим висновок суду про те, що переоформлення транспортних засобів до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є діями боржника з ухилення від виконання зобов`язання за виконавчим провадженням, оскільки таке відчуження здійснено задовго до відкриття виконавчого провадження і прийняття судового рішення та було спрямовано на виконання правовідносин, що склались між боржником та іншими особами. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні подання відмовити.
Відзив від учасників справи не надходив.
       Скаржник ОСОБА_1 , державний виконавець та стягувач ОСОБА_3 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням.
Такий висновок суду ґрунтується на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.
В силу ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
При цьому, під ухиленням слід розуміти не тільки пряму активну відмову, а й пасивне небажання, несприяння, невчинення дій, бездіяльність обов`язку, покладеного на особу рішенням суду.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному, чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.
Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконанні у Старокостянтинівському РВ ДВС Центрально–Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), знаходиться виконавче провадження №64076105 з приводу примусового виконання виконавчого листа №444/1800/20, виданого 26 листопада 2020 року Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 91182,27 грн матеріальної та 5000 грн моральної шкоди, а також 6111,82 грн судових витрат (а.с.4).
Відповідно до постанови старшого державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС Центрально–Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Воробієвського О.О. від 12 січня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с. 5).
Згідно із наданими 21 січня 2021 року ОСОБА_1 у відділі ДВС письмових пояснень з приводу виконання рішення суду, останній виплатити дану суму не може у зв`язку із тим, що не працює, пенсії не отримує, інших доходів не має; рухомого та нерухомого майна не має та є студентом УТС (м. Вінниця). Боржнику роз`яснено права та обов`язки сторони у виконавчому провадженні та роз`яснено ст. 382 КК України (а.с. 6).
Постановами старшого державного виконавця Старокостянтинівського РВ ДВС Центрально–Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Воробієвського О.О. від 24.02.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 8, 8 зворот).
Відповідно до інформації Старокостянтинівського РВ Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 29.12.2016 органом 6826 (а.с.9).
Згідно Акту державного виконавця від 21.01.2021 ОСОБА_1 декларацію про доходи та майно держвиконавцю не надав, хоча постанову про відкриття виконавчого провадження отримав 18.01.2021 і 21.01.2021 будучи присутнім у відділі ДВС також зазначеної декларації виконавцю не надав (а.с.16).
З повідомлення ТСЦ МВС №6844 №31/22/4-246 від 15.04.2021 вбачається, що згідно «Єдиного державного реєстру транспортних засобі» 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було реалізовано два автомобілі марки: Volkswagen Passat, 2007 року випуску та Оpel Vivaro, 2006 року випуску (а.с.10).
Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації №20.1.0.0.0/7-210416/5530 від 16.04.2021 у ОСОБА_1 відкрито три рахунки в Банку на загальну суму 438,44 грн (а.с.11).
В АТ «А-Банк», згідно відповіді №20.1.0.0.0/7-20210301/132 від 03.03.2021, відкритих поточних рахунків у ОСОБА_1 для накладення арешту, згідно постанови держвиконавця від 24.02.2021, в Банку не має (а.с.12).
Також, постанова про арешт грошових коштів від 24.02.2021 направлялася АТ «Універсал Банк», АТ «Оксі Банк», АТ «Таскомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Прокредит Банк», проте постанова повернута без виконання у зв`язку із відсутністю рахунків/клієнта (а.с.13). 
З відповіді Пенсійного фонду України №1071476381 від 11.05.2021 про осіб-боржників, які отримують пенсію інформацію відносно ОСОБА_1 не знайдено (а.с.18).
Згідно повідомлення Державної фіскальної служби України №102583327 від 11.05.2021 ОСОБА_1 на обліку в органах ДФС не перебуває (а.с. 19, 19 зворот). 
Як слідує із Акту державного виконавця від 17.05.2021 встановлено, що рішення на сьогоднішній день не виконано, декларацію про доходи та майно не надано, наявні кошти на виконання рішення суду не спрямовано, будь – яких дій, спрямованих на виконання не здійснено (а.с.15). 
Докази у справі достовірно та об`єктивно вказують на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.
Давши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що подання державного виконавця є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню.
Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту ухилення ОСОБА_1 від виконання судових рішень та відсутність підстав для обмеження його у праві виїзду за межі України є голослівними та в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України недоведеними і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом першої інстанції на підставі доказів, що надані державним виконавцем.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що боржник, будучи повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження, що підтверджують його пояснення від 21.01.2020 року (а.с. 6) та рекомендований лист про отримання виклику державного виконавця від 12.01.2021 (а.с.7 зворот), ухиляється від виконання судового рішення, що виразилося в невиконанні законних вимог виконавця та не вчиненні будь-яких дій на виконання рішення суду, а саме не спрямування коштів, що наявні на банківських рахунках на виконання виконавчого документа.
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції як на підставу ухилення від виконання судового рішення неправомірно послався на відчуження ОСОБА_1 рухомого майна є такими, що заслуговують на увагу, однак на законність оскаржуваної ухвали не впливають.
Встановлено, що 05 жовтня 2020 року Жовківським районним судом Львівської області ухвалено рішення по цивільній справі № 444/1800/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що набрало законної сили 10.11.2020. 
І 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , будучи власником автомобілів марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2007 року випуску і OPEL VIVARO, 2006 року випуску їх реалізував, що підтверджується довідкою Головного сервісного центру МВС в Хмельницькій області від 15.04.2021 №31/22/4-246 (а.с.10).
Зазначені обставини загалом характеризують відношення та дії боржника ОСОБА_1 до виконання судового рішення від 05.10.2020, хоча і не є підставою для обмеження у праві виїзду останнього за межі України при задоволенні подання державного виконавця від 18.05.2021.
Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».
У цій же справі сукупність індивідуальних обставин дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що боржник ОСОБА_1 свідомо не виконував та не виконує належні до виконання свої зобов`язання в повному обсязі, що є підставою для прийняття заходу, унормованого пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Боржником не доведено, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання покладеного судовим рішенням зобов`язання.
Крім того, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку стимулюватиме боржника до виконання рішення суду.
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Судді                                                 А.П. Корніюк
І.В. П`єнта
О.І. Талалай