Постанова
Іменем України                 
 
08 вересня 2021 року
м. Київ
                                                                              
справа № 643/13902/19
провадження № 61-6129св21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА», 
третя особа - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року у складі судді Горбунової Я. М. та постанову Харківського апеляційного суду                від 09 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Котелевець А. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» (далі - ТОВ «ІВЕРА»), третя особа - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № СМ-SME 701/253/2008, за умовами якого ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти в сумі 176 610,00 швейцарських франків.
03 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки                                    № РМ-SME 701/253/2008, за умовами якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею                      272,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначав, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року у справі № 2-2141/10 з ОСОБА_1 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року № СМ-SME 701/253/2008 у розмірі 1 597 880,01 грн, а заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року у справі № 643/15247/15-ц позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки.
Вказував, що 21 червня 2013 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію змін до засновницького договору Повного товариства «Батура і Компанія», затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол від 17 червня 2013 року № 3, з якого вбачається, що засновниками товариства, зокрема, є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 . Таким чином, іпотечне майно включено до статутного фонду Повного товариства «Батура і Компанія».
Постановою Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013  року у справі № 922/4956/13 товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 922/4956/13 скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки від 03 липня 2008 року № РМ-SME 701/253/2008.
Посилався на те, що надалі іпотечне майно відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства та наразі предмет іпотеки належить ТОВ «ІВЕРА».
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року у справі № 922/4956/13 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року та провадження у справі припинено.
Вважав, що до ТОВ «ІВЕРА» - особи, яка стала набувачем іпотечного майна внаслідок ліквідаційної процедури за зазначеними договорами купівлі-продажу, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило  в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 липня 2008 року № СМ-SME 701/253/2008 в сумі 1 597 880,01 грн, що складається з основного боргу в розмірі 175 838,51 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України на 29 жовтня 2009 року становить 1 377 850,17 грн, відсотків за користування кредитом - 18 906,88 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України на 29 жовтня 2009 року становить 148 152,12 грн, пені в розмірі 71 727,72 грн, штрафних санкцій у розмірі 150,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 липня 2008 року                                  № РМ-SME 701/253/2008, а саме нежитлові приміщення підвалу                                 № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею 272,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ТОВ «ІВЕРА», шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, встановленою суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст судового рішення першої інстанції
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. 
У рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 липня 2008 року № CM-SME 701/253/2008 у сумі 1 597 880,01 грн, що складається із заборгованості за кредитом за основним боргом у розмірі 175 838,51 швейцарських франків, що за курсом, встановленим Національним банком України на 29 жовтня 2009 року, становить 1 377 850,17 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 18 906,88 швейцарських франків, що за курсом встановленим Національним банком України на 29 жовтня 2009 року становить 148 152,12 грн, пені в розмірі 71 727,72 грн, штрафних санкцій у розмірі 150,00 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 липня 2008 року № РМ- SME 701/253/2008, а саме нежитлові приміщення підвалу № 0-13,                    0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ТОВ «ІВЕРА», шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження»; стягнуто з ТОВ «ІВЕРА» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 1 921,00 грн та 960,50 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі невиконання боржником зобов`язання кредитор має переважне право вимоги на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки та переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи. Відповідач, як особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набув статус іпотекодавця, і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, позивачем не пропущено строк позовної давності.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 09 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ІВЕРА» залишено без задоволення.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов`язків позичальником, дійшов правильного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів за ціною, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2021 року ТОВ «ІВЕРА» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року відкрито касаційне провадження.
У червні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2021 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували, коли у позивача виникло право на звернення до суду з позовом. Також суди попередніх інстанцій неправильно застосували правову позицію Верховного Суду у справі № 753/19644/16-ц, оскільки обставини справи не є тотожними. Посилаючись у позові на судові рішення, позивач не зазначив відомостей щодо виконання цих судових рішень. На час подання цієї заяви не існує жодних виконавчих проваджень за участі позивача та третьої особи.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у якому просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір                                   № СМ-SME 701/253/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 176 610,00 швейцарських франків на придбання нерухомого майна зі строком до 03 липня 2023 року (а.с. 47-52).
03 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки                                      № РМ-SME 701/253/2008, за умовами якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею                    272,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53-55).
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року у справі № 2-2141/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Стройторг компанія Пантбел» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року                                  № CM-SME 701/253/2008 у сумі, що за перерахунком, відповідно до офіційного курсу Національного банку України на дату подання позову, становить 1 597 880,01 грн, а також сплачене держмито в сумі 1 700,00 грн та 120,00 грн за сплату інформаційно-технічних послуг (а.с. 56-57).
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року у справі № 643/15247/15-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PM SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею 272,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Науменко О. М. 02 липня 2008 року за реєстровим № 908 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 червня 2008 року, реєстраційний № 19313283, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані, розташування предмета іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі, права доступу, обладнання охоронним пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1 597 880,01 грн.
Зобов`язано ОСОБА_1 передати нежитлові приміщення підвалу                      № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Науменко О. М. 02 липня 2008 року за реєстровим № 908 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 червня 2008 року, реєстраційний № 19313283, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом надання вільного доступу до приміщення, передачею ключів та укладенням акта прийому-передачі майна; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 3 654,00 грн (а.с. 58-59).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 порушено провадження про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою в порядку статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (а.с. 65-66).
Постановою Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 визнано «Повне товариство Батура і Компанія» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.67-69).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 922/4956/13, зокрема, скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки № PM SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року щодо нежитлових приміщень підвалу № 0-13, 0-14, 0-18, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею 272,2 кв. м, у літ «Б-9», адреса: АДРЕСА_1 , номер РВПН 18927579 (а.с.70-80).
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року у справі № 922/4956/13 ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року скасовано, провадження у справі № 922/4956/13 припинено (а.с. 81-97).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 серпня 2019 року № 178178485, нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 27 січня 2016 року зареєстровані на праві власності за ТОВ «ІВЕРА» на підставі акта приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18 січня 2016 року, видавник - ОСОБА_2 та ТОВ «ІВЕРА».
Також з даної інформації вбачається, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження - заборона на нерухоме майно, підстава обтяження - договір іпотеки від 03 липня 2008 року, заявник - ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 60-64).
 
2.       Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ТОВ «Івера» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов кредитного договору від 03 липня 2008 року № СМ-SME 701/253/2008  між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки   від  03 липня 2008 року                     № РМ-SME 701/253/2008, за умовами якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею                    272,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
03 липня 2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження - заборона на нерухоме майно, підстава обтяження - договір іпотеки від 03 липня 2008 року, заявник - ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 60-64).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, 
що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника 
в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, 
що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною 
до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги 
за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права 
чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги 
на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Підставами припинення іпотеки згідно зі статтею 17 Закону України 
«Про іпотеку»є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно 
до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив 
її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована 
на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі  невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Стройторг компанія Пантбел» задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 597 880,01 грн.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року у справі № 643/15247/15-ц позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 липня 2008 року № PM SME 701/253/2008 (а.с. 58).
Вказані судові рішення набрали законної сили, але не виконані.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 порушено провадження про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою відповідно до статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (а.с. 65-66).
Постановою Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 визнано Повне товариство «Батура і Компанія» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 67-69).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 922/4956/13, зокрема, скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки № PM SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року щодо нежитлових приміщень підвалу № 0-13, 0-14, 0-18, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею 272,2 кв. м, у літ «Б-9», адреса: АДРЕСА_1 , номер РВПН 18927579 (а.с. 70-80).
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року у справі № 922/4956/13 ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року скасовано, провадження у справі № 922/4956/13  припинено (а.с.81-97).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21 серпня 2019 року № 178178485 нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21, загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 27 січня 2016 року зареєстровані на праві власності за ТОВ «ІВЕРА» на підставі акта приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18 січня 2016 року, видавник - ОСОБА_2 та ТОВ «ІВЕРА».
Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).
Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).
Означена конкретизація висновків полягає у такому: 
- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;
- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення, не впливає на чинність іпотеки. Скасування судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;
- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, провадженням                           № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.
При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.
У справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20).
Разом з тим, вирішуючи справу суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки зазначеним обставинам, задовольняючи позовні вимоги, не встановили та не перевірили, чи є ТОВ «ІВЕРА» добросовісною особою, яка придбала нерухоме майно у власність.
Відповідно до  частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Під час нового розгляду справи, судам необхідно перевірити, коли ТОВ «ІВЕРА» могло дізнатися про порушення свого права з урахуванням того, що запис про право власності ТОВ «ІВЕРА» за № 13075434 було здійснено 27 січня 2016 року. 
Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що сторонами у справі є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА», тобто юридичні особи, та не надали належної оцінки тому, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в позовній заяві просило  в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 03 липня 2008 року № СМ-SME 701/253/2008 звернути стягнення на предмет іпотеки, та не перевірили чи не повинен бути ОСОБА_1 відповідачем у справі. 

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Щодо розподілу судових витрат
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. 
Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги ТОВ «ІВЕРА», розподіл судових витрат за касаційний розгляд справи підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 березня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 
 
Судді:                                                                           І. А. Воробйова 
 
                                                                                       Г. В. Коломієць 
 
                                                                                        Р. А. Лідовець  
 
                                                                                        Ю. В. Черняк