ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1877/19                                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року                                                                                        м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року, 

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2019 № 0000094303.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 22.01.2019 № 0000094303 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 27880 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга містить доводи аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, та зводиться до того, що банк має повідомляти про відкриття/закриття всіх без виключення рахунків фізичної особи-підприємця, в тому числі рахунків, які відкриті для звичайних фізичних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, Офісом великих платників податків ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень", за результатами якої складено акт від 29.12.2018 № 4268/28-10-43-01/33695095 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності повідомлення контролюючого органу про відкриття/закриття рахунків за період з 01.09.2015 по 01.09.2018.
Зазначеним актом встановлено, що в порушення пунктів 69.2, 69.4 статті 69.4 Податкового кодексу України, з урахуванням пункту 1 розділу 2 Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.08.2015 № 721, банком несвоєчасно повідомлено контролюючі органи про відкриття/закриття рахунків платників податків та здійснено видаткові операції за окремими рахунками до отримання повідомлення контролюючого органу про взяття таких рахунків на облік у контролюючих органах згідно додатку № 2 до акту перевірки.
На підставі вищезазначеного акту від 29.12.2018 та відповіді на заперечення від 17.01.2019 відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 22.01.2019 № 0000094303, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції) у сумі 102 000,00 гривень. Відповідно до розрахунку штрафних санкцій сума штрафу розрахована у розмірі 340,00 гривень за кожний випадок неподання або затримки, який перелічено 300 випадків.
Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що не відповідає податковому та валютному законодавству та підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що у відповідності до Плану рахунків, до рахунків фізичних осіб належать рахунки з кодом 2620, 2625, 2630, а отже при відкритті/закритті таких рахунків банк не має обов`язку повідомляти про такі дії контролюючий органом. Водночас, інші рахунки відкриті на вимогу суб`єктів господарювання, а тому банк був зобов`язаний повідомляти контролюючий орган про здійснення операцій відкриття/закриття за цими рахунками.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями пункту 69.1 статті 69 Податкового кодексу України передбачено, що банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації, та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") чи інформації з цього реєстру, отриманої банком відповідно до закону, із зазначенням даних про взяття на облік в контролюючих органах як платника податків.
Згідно з пунктом 69.2 статті 69 Податкового кодексу України банки та інші фінансові установи зобов`язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, у день відкриття/закриття рахунка.
У разі відкриття або закриття рахунка платника податків - банку, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка.
У разі відкриття або закриття власного кореспондентського рахунка банки зобов`язані надіслати повідомлення до контролюючого органу, в якому обліковуються, в строки, визначені цим пунктом.
Пунктом 69.3 статті 69 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення від фінансової установи про відкриття рахунка зобов`язаний направити повідомлення про взяття рахунку на облік або відмову у взятті контролюючим органом рахунку на облік із зазначенням підстав у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 69.5 статті 69 Податкового кодексу України порядок подання та форма і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах, перелік підстав для відмови контролюючих органів у взятті рахунків на облік визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з відповідними державними органами, які регулюють діяльність фінансових установ.
Міністерством фінансів України видано наказ від 18.08.2015 № 721, яким затверджено Порядок подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів.
Так, згідно із пунктом 1 Розділу 2 Порядку № 721 Національний банк України, банки та інші фінансові установи (далі - фінансові установи) у день відкриття/закриття рахунку платника податків подають відомості про це в електронному вигляді з використанням надійних засобів електронного цифрового підпису з посиленими сертифікатами відкритих ключів засобами електронної пошти мережі Інтернет (далі - засоби телекомунікаційного зв`язку) на адресу Інформаційного порталу Державної фіскальної служби України. При цьому, цим Порядком №721 визначено послідовність дій банків та інших фінансових установ при наданні повідомлень про відкриття або закриття рахунків (далі - Повідомлення) платників податків - юридичних осіб, у тому числі відкритих через їх відокремлені підрозділи, та самозайнятих фізичних осіб (далі - платники податків) до контролюючих органів, в яких обліковуються платники податків, та відкриття або закриття банками власних кореспондентських рахунків, а також форму і зміст повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах, перелік підстав для відмови контролюючих органів у взятті рахунків на облік.
З аналізу зазначених норм вбачається, що законодавець зобов`язує банки та інші фінансові установи повідомляти контролюючий орган при відкритті поточних та інших рахунків платникам податків - лише юридичним та самозайнятим особам (тобто, фізичним особам-підприємцям).
Зазначені положення кореспондуються з пунктом 1.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, в якому передбачено обов`язок банку у встановленому законодавством України порядку надіслати повідомлення до відповідного контролюючого органу про відкриття або закриття, поточного/вкладного (депозитного) рахунку такого клієнта: юридичної особи - резидента; відокремленого підрозділу; іноземного представництва, яке відповідно до законодавства України зобов`язане сплачувати податки і збори; інвестора (оператора) за угодами про розподіл продукції відповідно до Закону України "Про угоди про розподіл продукції"; фізичної особи - підприємця та фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.
У додатках до акту перевірки та розрахунку штрафних санкцій контролюючим органом наведено інформацію щодо кожного рахунку, по якому позивачем вчинено порушення пунктів 69.2, 69.4 статті 69.4 Податкового кодексу України. Зазначена інформація викладена у вигляді таблиці із зазначенням дати операції, дати отримання повідомлення контролюючим органом, типу операції, номера рахунку платника та валюти рахунку.
Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280 затверджено План рахунків бухгалтерського обліку банків України, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності.
Зазначеним Планом банківські рахунки систематизуються за характеристикою та призначенням рахунків для відображення інформації за типовими операціями. Тобто, кожній групі рахунка присвоюється відповідний код, за яким можна охарактеризувати призначення рахунку та суб`єкта, що відкриває таких рахунок.
Так, у розрахунку штрафних санкцій контролюючим органом наводяться банківській рахунки з наступними кодами:
2620, який має назву - "Кошти на вимогу фізичних осіб".
2625 - "Кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток",
2630 - "Короткострокові вклади (депозити) фізичних осіб".
2600 - "Кошти на вимогу суб`єктів господарювання",
2651 - "Короткострокові вклади (депозити) небанківських фінансових установ",
2610 - "Короткострокові вклади (депозити) суб`єктів господарювання",
2605 - "Кошти на вимогу суб`єктів господарювання для здійснення операцій з використанням платіжних карток",
2642 - "Кошти виборчого фонду місцевої організації партії, кандидати в депутати від якої зареєстровані в багатомандатних виборчих округах",
2650 - "Кошти на вимогу небанківських фінансових установ",
2604 - "Цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання",
2605 - "Кошти на вимогу суб`єктів господарювання для здійснення операцій з використанням платіжних карток"
2615 - "Довгострокові вклади (депозити) суб`єктів господарювання"
2602 - "Кошти в розрахунках суб`єктів господарювання".
Тобто, у відповідності до Плану рахунків, до рахунків фізичних осіб належать рахунки з кодом 2620, 2625, 2630, а отже при відкритті/закритті таких рахунків банк не має обов`язку повідомляти про такі дії контролюючий органом. Разом з тим, стосовно інших рахунків, які відкриті на вимогу суб`єктів господарювання, то, враховуючи викладені вище положення, банк зобов`язаний повідомляти контролюючий орган про здійснення операцій відкриття/закриття за цими рахунками.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта стосовно того, що у разі, коли особа, яка є фізичною особою-підприємцем, відкриває банківський рахунок як фізична особа, то банк все одно повинен повідомляти про це контролюючий орган, оскільки податкове законодавство чітко розмежовує, що рахунки, відкриті для фізичних осіб, та рахунки, відкриті для фізичних осіб-підприємців мають різний режим використання. За такими рахунками фізичні особи не мають права здійснювати господарській операції, а тому у банку відсутній обов`язок повідомляти про відкриття такого рахунку контролюючий орган.
Поряд з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, на позивача накладено фінансові санкції не тільки за неповідомлення контролюючий орган про відкриття/закриття рахунків фізичних осіб, оскільки в переліку рахунків присутні рахунки з кодами, режим використання яких належить до суб`єктів господарювання. При цьому, жодних обґрунтувань протиправності податкового повідомлення-рішення в частині застосування санкції щодо рахунків, які належать суб`єктам господарювання, в адміністративному позові не зазначено. 
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, який вказав, що спірне податкове повідомлення-рішення в частині накладення штрафних санкцій за неповідомлення банком про відкриття фізичними особами 82 рахунків у розмірі 27880,00 грн. прийнято контролюючим органом без повного дослідження усіх господарсько-фінансових документів, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом першої інстанції у даній справі у відповідності до вимог закону.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко  

                                                                                                    О. М. Ганечко