ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року	Львів	Справа № 809/775/16 пров. № А/857/11525/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Іщук Л. П.,  Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання   – Чопко Ю. Т.;
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського   окружного адміністративного суду від 12 травня  2021  року у справі № 809/775/16 (головуючий суддя Шумей М. В., м. Івано-Франківськ, повне судове рішення складено 17 травня 2021 року) за позовом  Державного підприємства "Брошнівське лісове господарство" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень №0000912201, №0000932201, №0000942205, №0000952205 від 23.06.2016, -

                                                      ВСТАНОВИВ:

30 червня 2016 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом  зареєстровано позовну заяву Державного підприємства "Брошнівське лісове господарство" до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень №№0000912201, 0000932201, 0000942205, 0000952205 від 23.06.2016.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що за результатами перевірки позивача складено акт від 08.06.2016 № 355/09-19-14-01/22191064, в якому не містяться посилання на конкретні первинні бухгалтерські документи, аналіз яких міг би стати підставою для висновків про те, що позивачем не включено до складу доходів та не відображено у податкових деклараціях за відповідні податкові періоди безповоротну фінансову допомогу. Крім цього даний документ не містить висновків про приховування ДП "Брошнівське лісове господарство" доходу, отриманого від реалізації контрагенту "Zortex Businesss LLP" продукції – пиловика  букового та жодних зауважень до первинної документації позивача, які б вказували на порушення податкового законодавства. 
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2016 позов задоволено повністю, постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2016 апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено частково.
Постановою Верховного Суду від 02.02.2021 касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2016 та постанову Львівського апеляційного суду від 03.10.2016 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. 
Рішенням Івано-Франківського   окружного адміністративного суду від 12 травня  2021  року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення за №0000912201, №0000932201, №0000942205, №0000952205 від 23.06.2016, винесені Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем  – Головним  управлінням ДПС в Івано-Франківській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що ДФС України отримано лист від Міністерства закордонних справ України про те, що фірму контрагента позивача ліквідовано 15.07.2014 державним реєстратором Великобританії, так як ця фірма була недіючою. Оскільки фірму "Zortex Businesss LLP" виключено з реєстру компаній ще 15.07.2014, митні декларації про поставку їй товарно-матеріальних цінностей після вказаної дати містять недостовірні відомості, а тому отримані від іншої компанії в цей період кошти по згаданих позивачем господарських операціях на думку податкового органу є безповоротною фінансовою допомогою. Відтак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для їх скасування немає.
Представник  відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити в повному обсязі, скасувати  рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову  в повному обсязі.
Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив  та просить відмовити в   задоволенні такої в  повному обсязі, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку Державного підприємства "Брошнівське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, а також правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.
Висновками вищенаведеного акта перевірки, відповідачем встановлено порушення зі сторони позивача вимог: пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.135.1 ст.135, пп.135.1.11 п.135.1 ст.135, п.137.10 ст.137, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.146.12 ст.146, пп.153.1.4 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України в результаті чого платником занижено податок на прибуток в сумі 162549 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 162122 грн.; за 2015 рік в сумі 427 грн; пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, Податкового кодексу України, в результаті чого перевіркою збільшено відрахування частини прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету в суму 40233 грн., в тому числі за четвертий квартал 2014 на 39932 грн., за перший квартал 2015 року на 291 грн; п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 18816 грн., в т.ч.: за жовтень 2015 року в сумі 18816 грн.; статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, станом на 31.03.2016 не надійшла валютна виручка на валютний рахунок в уповноваженому банку позивача, внаслідок чого виникла прострочена дебіторська заборгованість в сумі 23226,46 дол. США, в т.ч.: з 11.02.2015 в сумі 5770,58 дол. США, з 20.02.2015 в сумі 5862,70 дол. США, з 11.03.2015 в сумі 5231,72 дол. США, з 27.03.2015 в сумі 6361,46 дол. США; статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а саме: пізніше встановленого терміну на 3 дні на суму попередньої оплати 833,60 Євро нерезидентом фірмою “OU AURA”, по контракту №0708/15-01 від 07.08.2015 поставлено товар в сумі 8336 Євро, відповідно до митної декларації №13863 від 12.11.2015; п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, на прострочену дебіторську заборгованість на загальну суму 23226,46 дол. США, в т.ч.: 5770,58 дол. США, з 11.02.2015; 5862,70 дол. США, з 20.02.2015; 5231,72 дол. США, з 11.03.2015; 6361,46 дол. США, з 27.03.2015 не подано до ДПІ у Рожнятівському районі декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2015, на 01.07.2015, на 01.10.2015, на 01.01.2016, на 01.04.2016 по граничному терміну подання декларації відповідно 11.05.2015, 10.08.2015, 10.11.2015, 10.02.2016 та 11.05.2016; пп. б) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку №1020 від 24.10.2010, в частині відображення недостовірних даних та допущення помилок при відображенні і.п.н. по окремих фізичних особах у поданих розрахунках форми 1-ДФ за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2014, 2015 років; п.3.1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міндоходів України №454 від 20.09.2013, п.1 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435, в частині несвоєчасного подання звітності по ЄСВ за січень та травень 2015 року
Також контролюючим органом, відповідно до п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України здійснено нарахування пені на суму заниження податкового зобов`язання та на весь період такого заниження.
За результатами перевірки та на підставі вказаного акту перевірки від 23.06.2016 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: №0000652205, яким нараховано грошове зобов`язання за платежем: пеня за порушення термінів розрахунку ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 850 грн; №0000912201, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем: податок на прибуток підприємств і організацій що перебувають в державній власності 243610 грн. (162549 грн. за податковим зобов`язанням та 81061 грн. штрафних (фінансових) санкцій); №0000932201, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) в сумі 50279 грн. (40233 грн. за податковим зобов`язанням та 10056 грн. штрафних (фінансових) санкцій); №0000942205, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем: пеня за порушення розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ШС за порушення вимог валютного законодавства в сумі 567134,27 грн.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції   погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з п. 137.10 ст. 137 цього ПК України, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.
Безповоротна фінансова допомога це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов`язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг (і охороною праці, тому право на зменшення об`єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.
Встановлено, що між ДП "Брошнівське лісове господарство" (продавець) та фірмою "Zortex Businesss LLP" (покупець) укладено контракт від 11.02.2014 № 9 (а.с.87).
Згідно з умовами контракту продавець продає, а покупець купляє (відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) пиловник буковий (товар) в кількості 1000 м куб.
Платіж за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського перерахунку на валютний рахунок продавця. Всі витрати і збори щодо здійснення перерахунку валюти, пов`язані з виконанням даного контракту на території покупця оплачуються покупцем, на території продавця - продавцем.
Поставка товару здійснюється залізничним транспортом в напіввагонах. Відвантаження товару здійснюється продавцем на умовах СРТ, Одеса за відповідними реквізитами.
Усі витрати щодо приймання вагонів на станції Одеса-порт Одеський з/в, завантаженні/перевантаженні товару і подальшому транспортуванні в Одеський морський торговий порт оплачує покупець. Термін поставки з 06.03.2014 по 31.12.2014.
До контракту вносились відповідні доповнення: № 1 від 31.03.2014, № 2 від 07.05.2014, № 3 від 02.06.2014, № 4 від 28.10.2014, № 5 від 29.10.2014, № 6 від 20.11.2014, № 7 від 01.12.2014 (а.с.88-95).
На підтвердження виконання договірних зобов`язань з фірмою "Zortex Businesss LLP" позивачем долучено до матеріалів справи: - вантажно-митні декларації; - накладні на перевезення водним транспортом; - рахунки-фактури та специфікації; - виписки з банківського рахунка про оплату товару фірмою “Interline management L.P.” (а.с.96-119).
Відповідач стверджує, що фірма "Zortex Businesss LLP" з 15.07.2014 ліквідована (розпущена). Доказом цього, вважає, лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 №630/17-200-490 "Щодо перевірки компанії "Zortex Businesss LLP", у якому вказано про те, що зазначену компанію ліквідовано 15.07.2014 державним реєстром, оскільки компанія не була діюча, а також інформація з офіційного сайту Великобританії companieshouse.gov.uk про ліквідацію зазначеної компанії з 15.07.2014.
Колегія суддів наголошує, що  відповідачем не досліджений зв`язок компаній "Zortex Businesss LLP" та “Interline management L.P.”, якою здійснювалась оплата за поставлений позивачем товар згідно додатку №4 від 28.10.2014 до контракту №9 від 11.02.2014 (а.с.91). Також відповідачем належним чином не досліджено взаємозв`язок компаній "Zortex Businesss LLP" ОС370510 та "Zortex Businesss LLP" ОС 305036, яка була створена 30.09.2014, не дивлячись на те, що це різні компанії, відповідач не довів неможливість ведення тієї самої господарської діяльності в Україні з тими самими контрагентами обома компаніями, так як і не довів належними і допустимими доказами неможливість сплати за поставку товару компанії "Zortex Businesss LLP" компанією “Interline management L.P.”.
Щодо можливості несплати податку на додану вартість нерезидентами України, а саме компаніями "Zortex Businesss LLP" та “Interline management L.P.”, судом з`ясовано, що дані компанії не являються платниками ПДВ в Україні, а тому проаналізувавши господарські операції позивача із "Zortex Businesss LLP" в суду відсутні підстави вважати їх такими що не відбулися, а перераховані кошти, замість сплати за поставку товару вважати безповоротною фінансовою допомогою.
Згідно ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.
Відповідно до ст. 26 Закону України Про міжнародне приватне право", цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 25 того ж Закону, особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.
Відповідно до п. п. 14.1.122. п. 14.1. ст. 14 ПК України нерезиденти - це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.
Згідно з п. 103.4 ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 4 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 року для цілей цієї конвенції термін резидент однієї Договірної Держави означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.
Підпунктом (і) пункту 1 ст. 3 цієї ж Конвенції визначено, що термін "компетентний орган" у відношенні Сполученого королівства означає Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, а у відношенні України - Міністерство фінансів України або його повноважного представника.
Згідно з п. 103.5 ст. 103 Податкового кодексу України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Відповідно до п. 7 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі державної реєстрації юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ про підтвердження реєстрації іноземної особи в країні її місцезнаходження, зокрема витяг із торговельного, банківського або судового реєстру, який відповідає вимогам частини шостої статті 8 цього Закону.
Згідно з п. 6 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" документ про підтвердження реєстрації іноземної юридичної особи в країні її місцезнаходження повинен бути легалізований у встановленому порядку.
Отже, факт реального постачання товару відповідно до контракту від 11.02.2014 № 9 підтверджується первинними документами встановленої форми.
При цьому, як вбачається в акті перевірки відсутні зауваження щодо первинних фінансово-господарських документів по взаємовідносинах ДП "Брошнівське лісове господарство" з вказаним вище нерезидентом.
Окрім цього, до матеріалів справи долучено акт ревізії Калуською об`єднаною державною фінансовою інспекцією окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства “Брошнівське лісове господарство” за період 01.09.2013 по 31.08.2015 №830-21/8 від 21.12.2015 (а.с.120-169). У вказаному акті перевірки встановлено, ДП “Брошнівське лісове господарство” уклало контракт від 11.02.2014 №9 з фірмою "Zortex Businesss LLP" Великобританія. Відповідно до додатку від 28.10.2014 №4 платником по вказаному контракту може виступати “Interline management L.P.”. Згідно накладних, вантажно-митних декларацій ДП “Брошнівське лісове господарство” відпущено пиловник буковий в кількості 599,147 м.куб. на суму 61722,30 дол. США, відповідно до виписки банку ОУ ОБ Івано-Франківськ на рахунок ДП “Брошнівське лісове господарство” надійшло від “Interline management L.P.” кошти в сумі 61722,30 дол. США. Також, ревізією встановлено, що ДП “Брошнівське лісове господарство” укладено контракт від 23.12.2014 №23/15 з фірмою "Zortex Businesss LLP" Шотландія на поставку пиловника букового в кількості 2000 м.куб. на загальну суму 230000 дол. США з 01.01.2015 по 31.12.2015. Факту продажу лісопродукції за ціною нижче собівартості під час її реалізації на експорт ревізією не встановлено (а.с.127-128).
Про правомірність взаємовідносин із компанією "Zortex Businesss LLP" свідчить й те, що після 15.07.2014 цю компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України, після виконання усіх належних митних процедур, здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі території України.
Митна служба України без жодних заперечень здійснювала митне оформлення вантажів для компанії "Zortex Businesss LLP" як до, так і після 15.07.2014, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями вантажно-митних декларацій.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку до висновку, що твердження відповідача про ліквідацію "Zortex Businesss LLP", не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Отже, відповідачем передчасно було кваліфіковано суму 324651,82 грн, як безповоротну фінансову допомогу відповідно до вимог пп. 14.1.267 п. 14.1. ст. 14 ПК України, а тому доводи контролюючого органу про заниження позивачем доходів за 2014 та 2015 рік є необґрунтованими.
Щодо посилань відповідача про заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), суд зазначає наступне.
Згідно з пп. 13 п. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI, до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету (у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.
Відповідно до п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі:
30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень;
15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.
Враховуючи те, що на визначення частини чистого прибутку мали безпосередній вплив висновки контролюючого органу щодо суми безповоротної фінансової допомоги за 2014 та 2015 рік, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, про що зазначено вище, тому не може вважатись обґрунтованим і збільшення суми грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств).
Одночасно суд не погоджується з твердженням відповідача про встановлені під час проведення перевірки факти порушення строків повернення валютної виручки по взаєморозрахунках з контрагентом-нерезидентом "Zortex Busines LLP" в результаті чого нараховано пеню.
Відповідно до положень ч. 1 ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" 23.09.1994 року № 185/94-ВР, з наступними змінами та доповненнями, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку, продовжується у цій нормі, потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 цього ж Закону передбачено відповідальність за порушення резидентами строків передбачених ст. 1 цього Закону у формі пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.
Відповідач стверджує, що оскільки компанія-нерезидент "Zortex Busines LLP" ліквідована 15.07.2014, усі платежі після 15.07.2014 не можуть бути здійснені за поставлений позивачем товар відповідно до контракту від 11.02.2014 №9, а тому товар по даному договору залишився неоплаченим. Відтак, по вантажно-митних деклараціях після 15.07.2014 позивачем допущено порушення строків повернення валютної виручки.
Оскільки судом встановлено помилковість тверджень відповідача про неможливість ведення господарської діяльності з фірмою "Zortex Businesss LLP" після 15.07.2014, усі платежі слід вважати здійсненими саме фірмою "Zortex Businesss LLP" за поставлений позивачем товар відповідно до контракту від 11.02.2014 №9, а господарську діяльність позивача з виконання даних договорів - проведеною без порушення строків повернення валютної виручки.
Також враховуючи, що в позивача не існувало протермінованої дебіторської заборгованості в сумі 23226,46 дол. США, в останнього не було визначеного Законом обов`язку подання Декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами станом на 01.04.2015, 01.07.2015, 01.10.2015, 01.01.2016, 01.04.2016, а відтак застосування податковим органом до відповідача оскарженим рішенням штрафних санкцій за невиконання цього обов`язку є помилковим.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.
Суд апеляційної інстанції застосовує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену  у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», де вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на все  вищевказане, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції ці обставини було враховано та мотивовано  прийнято рішення про  задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про   задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Приписами частини 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18, від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.
Як видно з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача   подано суду такі докази: копію Договору № 22/06/21 про надання правової допомоги від 22.06.2021р., платіжне доручення № 1021 від 25 червня 2021 року на суму 5000,00 грн.
Відтак, з огляду на складність справи та обсяг  наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з Відповідача повинен становить 5000,00 грн.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. підлягають розподілу шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивача, з огляду на подані докази понесених витрат.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області  – залишити без задоволення, а рішення  Івано-Франківського   окружного адміністративного суду від 12 травня  2021  року у справі № 809/775/16 – без змін.
Стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 39394463) на користь Державного підприємства "Брошнівське лісове господарство" (код ЄДРПОУ 22191064) суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена у касаційному порядку,  виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом  подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення  повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення складено 28 липня 2021 року.