Єдиний унікальний номер справи 761/46053/18 
Провадження №22-ц/824/5330/2021

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 липня  2021 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про відшкодування збитків, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Агропросперіс Банк» про відшкодування збитків, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 6 471 грн. на відшкодування завданих збитків (упущеної вигоди) та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що ним у вказаній банківській установі було укладено договори банківського вкладу на своє та на ім`я інших осіб. Після закінчення строків вказаних договорів позивач мав намір укласти нові договори банківських вкладів на своє ім`я та ім`я інших осіб на підставі довіреності. 10.04.2018 між ним як представником ОСОБА_2   та відповідачем було укладено відповідний договір банківського вкладу № 055842 на суму 197 000, 00 грн. на строк на 12 місяців, відсоткова ставка 16, 5 % річних. 10.04.2018, 16.04.2018 та 23.04.2018, а також 15.06.2018, 18.06.2018 він звертався до відповідача з наміром укласти інші договори банківського вкладу, проте позивачу було відмовлено через відсутність в довіреності дати народження довірителя та ряду іншої інформації та документів, необхідних для укладення договорів на ім`я інших осіб, в тому числі відсутності інформації про фінансовий стан ОСОБА_3 . Скарги позивача на безпідставну відмову банку укладати з ним договори банківського вкладу також було залишено відповідачем поза увагою. Через вказані дії відповідача позивач звернувся до іншого найближчого банку і уклав з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договір банківського вкладу від 18.06.2018 на суму 197 000, 00 на строк до 05.06.2019, відсоткова ставка 15, 5 % річних. За результатами вказаного договору позивач отримає загальну суму доходів 23 637, 00 грн., що на 1525, 00 грн. менше суми доходів, які він міг би отримати за такий же строк, укладений з відповідачем з 18.06.2018, а внаслідок відмови відповідача укласти договір з позивачем 10.04.2018, позивач з 10.04.2018 по 18.06.2018 міг би отримати дохід в розмірі 4 946,00 грн. з розрахунку суми вкладу 197 000, 00 грн. та 16, 5 %. Позивач вважав, що внаслідок неправомірної відмови відповідача укладати з ним договір банківського вкладу, сума упущеної вигоди позивача становить 6 471, 00 грн., що  стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.12.2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач просить скасувати зазначене вище рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не вірно застосовано норми матеріального права та не з`ясовано, що у результаті порушення цивільного права позивача (права споживача фінансових послуг на банківське обслуговування), йому завдано збитків і що він має законне право на їх відшкодування.
22 березня 2021 року до Київського апеляційного суду від АТ "Агропросперіс Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк, не погоджуючись із доводами викладеними в апеляційній скарзі, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:
В ході розгляду справи судом було встановлено, що 10.04.2018 року між ПАТ «Агропросперіс Банк» та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. 04.03.2017 року, зареєстрованої в реєстрі за № 18-143, укладено договір банківського вкладу фізичної особи «Класичний» №055842, за умовами якого банк відкриває вкладнику рахунок № НОМЕР_1 для обліку строкових коштів та приймає на зберігання кошти на строк 12 місяців з 10.04.2018 року по 10.04.2019 року, сума  вкладу становить 197000, 00 грн., відсоткова ставка 16,5 % річних. 
Також ОСОБА_3 видав довіреність на ім`я   ОСОБА_1 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Шваб О.В. та зареєстрована в реєстрі за №2905. В зазначеній довіреності вказується, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 на управління та розпорядження від його імені та в його інтересах усіма без винятку рахунками, відкритими на його ім`я в будь-якій банківській установі України, зокрема, надав позивачу право укладати від його імені договори банківських вкладів; підписувати за нього будь-які документи; отримувати через каси банків та через банкомати належні ОСОБА_3 коштів, в тому числі нараховані на суми вкладів відсотків та виконувати усі інші дії, пов`язані з виконанням цієї дії. 
10.04.2018 року між банком та ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_1 не було укладено договору банківського вкладу. 
15.06.2018 року позивач звернувся до відповідача із скаргою-пропозицією (вх. №2018/521), відповідно до якої запропонував укласти з ним договір вкладу на ім`я ОСОБА_3 на підставі вказаної вище довіреності та не витребовувати від позивача додаткових документів, які не передбачені чинним законодавством. 
Цього ж дня позивач звернувся до банку із заявою-пропозицією щодо укладення договору банківського вкладу (вх. №2018-522) на ім`я саме ОСОБА_3 
18.06.2018 року позивачем подано до банку заяву-попередження (вх. №2018-527) з вимогою укласти з ним договір банківського вкладу на ім`я ОСОБА_3 . 
Згідно відповіді банку №11-788 від 20.06.2018 року позивачу запропоновано надати банку документи у відповідності до ст. 64 ЗУ «Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», з метою верифікації клієнта позивачу запропоновано надати документи на підтвердження фінансового стану ОСОБА_3 , на ім`я якого позивач ініціює відкриття рахунку. 
02.07.2018 року та 02.08.2018 року у відповідь на лист банку позивач звернувся зі скаргами на дії працівників банку до відповідача та з відповідними скаргами до Національного Банку України. 
18.06.2018 року позивач від свого імені уклав договір банківського вкладу №46732/180620188/0259 з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на умовах розміщення в банківській установі вкладу в розмірі 197 000 грн. строком на 353 дні, до 05.06.2019 року, відсоткова ставка 15,5%. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Суть позовних вимог полягає в тому, що за твердженнями позивача йому було завдано шкоду у вигляді неотриманого доходу у зв`язку з відмовою АТ «Агропросперіс Банк» укласти договір банківського вкладу. Таку шкоду позивач просив стягнути на свою користь. Разом із тим з усіх матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до банківської установи з вимогами укласти депозитні договори не як потенційний вкладник, а як повірений від іншої особи. 
Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
За таких умов стороною правовідносин (оферти на укладення правочину) виступав не позивач, а його довіритель. В той же час вимогу про стягнення шкоди позивач заявляє від свого імені. 
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Таким чином, право на відшкодування збитків (у тому числі й упущеної вигоди) має лише особа, якій такі збитки були завдані. Зважаючи на викладене, заявлені позивачем обставини (відмова банку укладати договори з іншою особою) не можуть обґрунтовувати можливість виникнення у позивача права вимагати відшкодування саме йому збитків, незалежно від обґрунтованості чи необґрунтованості таких дій банку.
Не підлягають в даному випадку застосуванню й положення ст. 1063 ЦК України, оскільки така норма врегульовує правовідносини, коли особа, яка діє від свого імені, укладає договір вкладу, вигодонабувачем за яким виступає інша особа. В даному ж випадку позивач діяв від імені довірителя і вимагав укласти договір на ім`я такого довірителя, що є зовсім іншими правовідносинами. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                           Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько