УХВАЛА

28 липня 2021 року 
м. Київ
справа №300/2156/19
адміністративне провадження №К/9901/26550/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л., Тацій Л.В.,
перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №300/2156/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області   про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису про усунення виявлених порушень,
УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправними дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування в період з 26.09.2019 по 27.09.2019, за результатами якого складено акт від 27.09.2019 № ІФ1490/1667/АВ, визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 04.10.2019 № ІФ1490/1667/АВ/П, складений інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області Остафійчуком І.А., та постанову про накладення штрафу від 21.10.2019 № ІФ1490/1667/АВ/П/ТД-ФС.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого   2020 року позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого      2020 року скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2021 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого         2020 року залишено без змін.
20.07.2021 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №300/2156/19.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Як на підстави касаційного оскарження скаржник покликається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього. 
З`ясовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить з такого.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що фактично позаплановий захід (перевірку) проведено посадовою особою відповідача, у якої відсутні повноваження на проведення такого інспекційного відвідування, а складений за результатами інспекційного відвідування Акт підписаний особою, яка фактично не проводила такого заходу.
Також суди зазначили, що чинним законодавством України не передбачено конкретних випадків, в яких сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. 
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій згідно з цивільно-правовими договорами, укладеними між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх предметом є кінцевий результат праці, оскільки вищевказані особи виконували конкретний вид і обсяг робіт (надавали разові послуги) протягом чітко визначеного періоду, які виконавці передали замовнику. Також, відповідачем не доведено, що на вказаних осіб поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку. Жодні накази, розпорядження про прийняття їх на роботу, допуск до роботи за цими договорами не видавалися, пільги, компенсації, заохочення за успіхи в роботі та стягнення за порушення трудової дисципліни до них не застосовувалися. Оплата праці за роботу (надані послуги) не мала систематичного характеру, як це передбачено трудовим договором, були разовими, проводилися згідно актів і тільки після виконання.
Відтак, суди дійшли висновку, що оскільки перевірку проведено протиправно, оскаржувані постанови про накладення стягнення, які прийняті за результатами її проведення, підлягають скасуванню.
Верховний Суд вже розглядав справи з подібними правовідносинами та, зокрема, у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 вказав, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Наведені висновки безпосередньо стосуються податкових правовідносин, проте закріплюють загальне правило, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Також Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у справі №350/403/16-ц зазначив, що  основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 09.07.2020 у справі №823/647/17 та від 27.10.2020 у справі № 804/3566/1 дійшов висновку, що оскільки перевірку проведено протиправно, оскаржувані постанови про накладення стягнення, які прийняті за результатами її проведення, підлягають скасуванню.
Висновки суду апеляційної інстанції по суті справи узгоджуються із зазначеними правовими висновками Верховного Суду і колегія суддів не знаходить підстав для відступу від них.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Щодо посилання скаржника як на підставу касаційного оскарження на підп. "а", "в"       п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, то колегія суддів вважає вказані посилання безпідставними, оскільки скаржником не зазначено новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин; та не наведено обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії суспільно чи винятково значимих.
Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №300/2156/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису про усунення виявлених порушень.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                                           А. Ю. Бучик
Судді:                                                                                                         Л. Л. Мороз
                                                                                                                           Л. В. Тацій