Головуючий суду 1 інстанції - Тесленко І.О.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 414/27/21
Провадження № 22-ц/810/455/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України
12 серпня 2021 року                                                                           м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Луганської В.М., 
за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
на заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 01 квітня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Тесленко І.О. в м. Кремінна Луганської області,
за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 19 серпня 2010 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк»  ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому було збільшено до 5000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на час нарахування та викладені на банківському сайті.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» разом з Умовами та Правилами і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останнього в заяві.
Згідно п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту, які встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 жовтня 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 39984,08 грн, яка складається з: 26830,83 грн - заборгованість за тілом кредита, 1930,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 11222,65 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.
Позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 19 серпня 2010 року в розмірі 39984,08 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 01 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за необґрунтованістю.
Суд обґрунтував рішення тим, що у наданій до суду заяві-анкеті від 19 серпня 2010 року, підписаній сторонами, зазначення процентної ставки відсутнє. Також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла  ОСОБА_1  та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. 
Суд першої інстанції вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві  ОСОБА_1 , яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 11 жовтня 2020 року отримала 15455,11 грн, а повернула 7002,20 грн. При цьому, вважав, що з 01 листопада 2017 року відповідачка не могла користуватися наданими кредитними коштами, оскільки кредитний ліміт ОСОБА_1 зменшено до 0,00 грн.
Суд першої інстанції вважав, що позивачем суду не надано документів, які б свідчили про виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційні скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Кремінського районного суду Луганської області від 01 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що він погодився з тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Активація картки  ОСОБА_1 та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Позивач посилається на те, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці, що чітко вбачається з виписки, в якій зазначено операції по картці. 
Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягнення фактично отриманих коштів (тіла кредиту) та відсотків за користування кредитними коштами. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 07 червня 2021 року  ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Учасники процесу в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Луганським апеляційним судом вживалися всі заходи про повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Повістки-повідомлення про розгляд справи призначеної на 29 липня 2021 року, 12 серпня 2021 року, які направлялися на поштову адресу місця проживання відповідача, яка зазначена відповідачем в Анкеті-заяві і за даними реєстру Кремінської міської ради, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому відповідно до положень п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 19 серпня 2010 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» уклали договір, але цим договором його сторони не дійшли окремої письмової згоди як щодо строку дії договору та його ціни, так і щодо строків та порядку повернення ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» отриманих нею кредитних коштів та процентів за їх користування.     
Позивач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів того, що станом на 19 серпня 2010 року «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», були встановленими і підписаними у АТ КБ «Приватбанк» на той момент формулярами або іншими стандартними формами, які у своїй сукупності складали Договір про надання банківських послуг до якого і приєдналась 19 серпня 2010 року ОСОБА_1 .
Крім того, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 11 жовтня 2020 року отримала 15455,11 грн, а повернула 7002,20 грн. При цьому, вважав, що з 01 листопада 2017 року відповідачка не могла користуватися наданими кредитними коштами, оскільки кредитний ліміт ОСОБА_1 зменшено до 0,00 грн
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позивачем суду не надано документів, які б свідчили про виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 19 серпня 2010 року  ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 39984,08 грн, яка складається з: 26830,83 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1930,60 грн заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 11222,65 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачу надано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 07/21.
З виписки по рахунку коштів  за договором № б/н від 19 серпня 2010 року за період з 01 листопада 2017 року по 01 березня 2020 року вбачається, що  ОСОБА_1 здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувалась за придбані товари і продукти, так й частково погашала кредит (а.с. 96-97).
До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний  ОСОБА_1 , розрахунки заборгованості за договором від 19 серпня 2010 року, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, виписку по рахунку за період з 01 листопада 2017 року по 01 березня 2020 року.
При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані  ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів, розмір і порядок їх нарахування.
У анкеті-заяві від 19 серпня 2010 року, яка підписана  ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, неустойки (пені, штрафу).
Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 серпня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення розміру процентів за користування кредитом.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і  Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 19 серпня 2010 року.
Щодо стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 11222,65 грн, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, в позовній заяві посилається на пункт 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг.
Також зазначає, що відповідно до пункту 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відтоків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Проте, банком як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як і не надано доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору щодо розміру та порядку нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. 
Витяг з  Тарифів обслуговування  кредитних карт  та  Умови і  правила надання 
банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 19 серпня 2010 року між позивачем та  ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування
Отже відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 серпня 2010 року, наданого банком до позовної заяви, вбачається, що відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України нараховані банком, виходячи із процентної ставки 84% річних.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки умови договору, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит за ставкою 84 % згідно ст. 625 ЦК України, не були погоджені відповідачем, тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 26830,83 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та на підтвердження цього надав розрахунок, в якому відображено суму отриманих коштів, та банківську виписку з рахунка відповідача. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Як вбачається із виписки за договором б/н за період з 01 листопада 2017 року по 01 березня 2020 року, розрахунку заборгованості графа «Витрати клієнтом коштів» відповідачем за вказаний вище період отримано кредит в сумі 15455,11 грн. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту у сумі 26830,83 грн, більш того з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку вбачається, що клієнт не витрачав кредитні кошти в цьому розмірі.
       Крім того, із розрахунку заборгованості наданому банком вбачається, що позивачем здійснювалось автоматичне погашення відсотків за рахунок кредитних коштів.
Зазначені обставини свідчать про те, що заборгованість за тілом кредиту складається не тільки із витрачених відповідачем кредитних коштів, а й коштів, які відповідач не отримував. 
Таким чином, надані банком розрахунок заборгованості та виписка за договором, підтверджують обставини видачі відповідачу кредиту лише в розмірі 15455,11 грн.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідач  участі у справі не брав і будь-яких запереченьщодо вимог позивача про стягнення суми боргу у розмірі 15455,11 грн не надавав. 
З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ АБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15455,11 грн.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити. Стягнути з  ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»  заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 19 серпня 2010 року в сумі 15455,11 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2102 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06 листопада 2020 року (а.с. 2).
Згідно платіжних доручень від 19 квітня 2021 року та від 19 травня 2021 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3405 грн (а.с. 89, 110).
Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, то з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 812,50 грн та апеляційної скарги у розмірі 1316,14 грн, а всього 2128,64 грн.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 01 квітня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту за договором б/н від 19 серпня 2010 року в сумі 15455,11 грн та судовий збір у розмірі 2128,64 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 12 серпня 2021 року.

Головуючий                                                      В.А. Коновалова
                                                                                
Судді                                                                 В.М. Луганська

                                                                 Ю.П. Лозко