ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3316/20	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Колективного підприємства «Будова» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом Колективного підприємства «Будова» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій позивач просить суд: визнати протиправними дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо зазначення в постанові № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року дати набрання законної сили 17.12.2019 року; визнати протиправними дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо подання заяви про примусове виконання постанови № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року; зобов`язати відповідача подати вимогу про повернення виконавчого документа в порядку п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.12.2019 року заступник начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремов В.Ю. прийняв постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 072/19/539-вих, якою визнано КП «Будова» винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 п. 4 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у сумі 742590 грн. Позивач вказує, що наведена постанова у встановлений законодавством 15-денний строк була оскаржена ним до суду, про що відповідач був належним чином повідомлений. Також, позивач зазначає, що за заявленим ним позовом судом відкрито провадження у справі. За таких обставин, на думку позивача, постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року не набрала законної сили, а тому, не могла бути подана відповідачем для примусового її виконання до органів державної виконавчої служби. Однак, незважаючи на зазначене, позивачу стало відомо про винесення державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) постанови від 28.02.2020 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року згідно поданої відповідачем заяви про примусове виконання зазначеної постанови. Вказані дії відповідача, які полягають у поданні на примусове виконання постанови № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року, яка не набрала законної сили, позивач вважає протиправними. Також незаконними, на думку позивача, є дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо зазначення в постанові № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року дати набрання нею законної сили 17.12.2019 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким задовольнити заявлений позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що в силу приписів п.п. 29, 31 Порядку № 244 від 06.04.1995 року, у зв`язку із судовим оскарженням постанови про накладення штрафу, вона не може бути виконана примусово до ухвалення рішення по справі, в межах якої оскаржується правомірність її прийняття. Таким чином, на думку апелянта, судове оскарження постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зупинення виконання цієї постанови в силу законодавчих приписів, виключає набрання нею законної сили, оскільки законній силі рішення відповідає обов`язковість його виконання, але виконання в даному випадку законодавчо не допускається внаслідок судового оскарження. З огляду на викладене, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зупинення виконання постанови не впливає на момент набрання нею законної сили і навпаки. Також, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень його прав та інтересів у спірному випадку посилаючись на те, що відносно позивача застосовані заходи примусового виконання.  
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою до суду не надано.
У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.12.2019 року заступник начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Єфремов В.Ю. прийняв постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 072/19/539-вих, якою визнано КП «Будова» винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2, п. 4, ч. 3, ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у суму 742590 грн.
Вищевказану постанову було отримано представником позивача 02.12.2019 року у приміщенні Управління, про що свідчить підпис представника КП «Будова» Дзекіш Р.О. у графі щодо отримання постанови.
16.12.2019 року КП «Будова» звернулись до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, серед іншого, оскаржили постанову Управління ДАБК ОМР № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року.
16.12.2019 року (вх. № 01-9/559-вих) на адресу Управління ДАБК ОМР надійшло повідомлення від КП «Будова» про судове оскарження постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року відкрито провадження у справі № 420/7591/19 за позовом Колективного підприємства «Будова» до Управління ДАБК Одеської міської ради, заступника начальника управління начальника інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК Одеської міської ради Єфремова Вячеслава Юрійовича, заступника начальника інспекційного відділу № 1 Управління ДАБК Одеської міської ради Лисого Сергія Олександровича, зокрема, про визнання протиправною та скасування постанови Управління ДАБК Одеської міської ради про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих.
Також, згідно матеріалів справи, 25.02.2020 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради до Другого Приморського відділу ДВС у місті Одесі направлено заяву щодо примусового виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих.
Постановою Другого Приморського відділу ДВС у місті Одесі від 28.02.2020 року відкрито виконавче провадження № 61419543 з виконання постанови Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих про стягнення з КП «Будова» штрафу у розмірі 742590 грн.
При цьому, в постанові про відкриття виконавчого провадження визначено, що виконавчий документ вступив в силу 17.12.2019 року. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 61419543 прийняті, зокрема, постанова від 28.02.2020 року про арешт майна боржника та постанова від 22.04.2020 року про арешт коштів боржника. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року у справі № 420/7591/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 року, визнано протиправною та скасовано постанову від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо зазначення в постанові № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року дати набрання нею законної сили 17.12.2019 року, а також дії відповідача, які полягають у поданні на примусове виконання постанови № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року, яка не набрала законної сили, позивач вважає протиправними, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що набрання законної сили постановою про накладення штрафу має місце після закінчення 15 днів з дня її винесення та не залежить від оскарження її в судовому порядку, оскільки таке оскарження впливає лише на зупинення строку її виконання. 
Також, суд першої інстанції зазначив, що рішенням ООАС від 05.05.2020 року по справі № 420/7591/19, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, визнано протиправною та скасовано постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року.
В свою чергу, суд першої інстанції вказав на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що з прийняттям Одеським окружним адміністративним судом рішення 05.05.2020 року по справі № 420/7591/19 порушені права КП «Будова» відновлені в повному обсязі, а тому, вимоги позивача задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Процедура накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що передбачена Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», визначена Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року № 244 (далі - Порядок № 244).
Так, пунктом 26 Порядку № 244 встановлено, що постанова про накладення штрафу та постанова про закриття справи набирають законної сили після закінчення строку їх оскарження.
Відповідно пункту 28 Порядку № 244 постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.
За правилами, встановленими пунктом 29 Порядку № 244, оскарження постанови про накладення штрафу у встановлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.
За такого правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що набрання законної сили постановою про накладення штрафу має місце після закінчення 15 днів з дня її винесення та не залежить від оскарження її в судовому порядку, оскільки таке оскарження впливає лише на зупинення строку її виконання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо зазначення в постанові № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року дати набрання законної сили 17.12.2019 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Водночас, вирішуючи справу та доходячи вірного наведеного висновку, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки вимогам позивача про визнання протиправними дій Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо подання заяви про примусове виконання постанови № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року.
Фактично відмовляючи у задоволенні позову у вказаній частині вимог суд першої інстанції обмежився лише посиланням на відновлення прав позивача у повному обсязі у зв`язку із прийняттям Одеським окружним адміністративним судом рішення 05.05.2020 року по справі № 420/7591/19 про визнання протиправною та скасування постанови від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Проте, суд першої інстанції не визначив, чи були наявні у відповідача підстави для направлення постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності для примусового виконання, чи відповідають такі дії відповідача, встановленим вимогам чинного законодавства, тобто, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 2 КАС України при розгляді справи.
Крім того, посилаючись на відновлення прав позивача у зв`язку із прийняттям Одеським окружним адміністративним судом рішення 05.05.2020 року по справі № 420/7591/19 про визнання протиправною та скасування постанови від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, судом першої інстанції помилково не враховано, що станом на момент звернення позивача до суду такого рішення судом прийнято не було. 
Також, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги доводи позивача щодо порушення його прав на момент звернення до суду у зв`язку із накладенням у спірному виконавчому провадженні арештів на кошти та майно останнього. 
В свою чергу, надаючи оцінки вимогам позивача про визнання протиправними дій Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо подання заяви про примусове виконання постанови № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року, з урахуванням порушення його прав на момент звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пунктів 30-31 Порядку № 244 суб`єкт містобудування, щодо якого прийнята постанова про накладення штрафу, сплачує штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення або надіслання такої постанови.
У разі несплати штрафу у встановлений строк, уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю надсилає другий примірник постанови про накладення штрафу до органу державної виконавчої служби для примусового виконання за адресою місцезнаходження (місця проживання, місця реєстрації), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у встановленому законом порядку.
Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.
У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.
Відповідно до п. 32 Порядку № 244 постанова про накладення штрафу звертається до виконання органом державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс таку постанову.
В свою чергу, п. 34 Порядку № 244 визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, яку не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. 
Однак, цією ж нормою передбачено, що у разі зупинення виконання постанови відповідно до пункту 29 цього Порядку перебіг строку давності її виконання, визначеного статтею 4 Закону, зупиняється до набрання законної сили відповідним рішенням суду.
При цьому, вказано, що строк, протягом якого виконання постанови про накладення штрафу було зупинено, до загального строку давності виконання такої постанови не зараховується.
Згідно матеріалів справи, постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 072/19/539-вих винесена відповідачем 02.12.2019 року.
В свою чергу, 16.12.2019 року КП «Будова» звернулись до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, серед іншого, оскаржили постанову Управління ДАБК ОМР № 072/19/539-вих від 02.12.2019 року.
При цьому, відповідач не заперечує, що 16.12.2019 року (вх. № 01-9/559-вих), тобто, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня прийняття наведеної постанови, на адресу Управління ДАБК ОМР надійшло повідомлення від КП «Будова» про судове оскарження постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Також, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі № 420/7591/19 за позовом КП «Будова» щодо оскарження постанови від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих.
Більш того, рішенням суду від 05.05.2020 року у справі № 420/7591/19, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2021 року, визнано протиправною та скасовано постанову від 02.12.2019 року № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
За встановлених у справі обставин щодо оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження, скасування рішенням суду постанови про накладення штрафу, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для направлення такої постанови до органу державної виконавчої служби для примусового виконання та погоджується з доводами позивача, що дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо подання у лютому 2020 року заяви про примусове виконання постанови № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року є протиправними та прямо суперечать наведеним вимогам Порядку № 244.
Посилання відповідача на те, що підставою для направлення спірної постанови для примусового виконання слугували положення чинного законодавства, відповідно до яких виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання лише протягом 3-х місяців та у разі пропуску вказаного строку Управління було б позбавлене можливості пред`явити постанову до примусового виконання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки нормами Порядку № 244 чітко визначено, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду та у разі зупинення виконання постанови у такому випадку перебіг строку давності її виконання зупиняється до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Також, як вже зазначалось, згідно Порядку № 244 у разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання лише після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом. Тобто, у спірному випадку відповідач не був би позбавлений можливості пред`явити таку постанову до виконання саме після закінчення процедури оскарження спірної постанови (у разі, якщо за наслідками такого оскарження постанова б не була скасована).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо подання заяви про примусове виконання постанови № 072/19/539-вих про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року, а вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Поряд з цим, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати вимогу про повернення виконавчого документа в порядку п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, як на момент розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, ВП № 61419543 закінчено (постанова від 20.05.2020 року). 
З огляду на викладене, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог позивача із розподілом судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
В свою чергу, відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспівмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши подані представником позивача докази у підтвердження понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 13663 грн. є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Колегія суддів враховує, що позивачем включено до витрат на правовому допомогу - витрати на підготовку заяви про забезпечення позову, проте, у задоволенні цієї заяви відмовлено та позов задоволено лише в частині вимог. 
На підставі наведеного, враховуючи, що дана справа віднесена до справ незначної складності немайнового характеру, з огляду на зміст та обсяг робіт проведених адвокатом, колегія суддів приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи є 5000 грн., а тому, враховуючи клопотання відповідача, розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підлягають зменшенню до загального розміру 5000 грн.
Також, з огляду на задоволення позову в частині однієї вимоги немайнового характеру, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у сумі 2102 грн. та за подання апеляційної скарги у сумі 3153 грн.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства «Будова» – задовольнити частково. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Колективного підприємства «Будова» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо подання заяви про примусове виконання постанови № 072/19/539-вих про накладення на Колективне підприємства «Будова» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 02.12.2019 року. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 40199728) на користь Колективного підприємства «Будова» (код ЄДРПОУ 22484783) судовий збір у сумі 5255 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Відповідно до ст.ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                                     О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                                            А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                                       А.Г. Федусик