Постанова                                                                                                Іменем України
07 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 199/3925/20
провадження № 51-1406км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                        за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                        ОСОБА_5 ,
засудженого                                    ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
захисника                                        ОСОБА_7  (в режимі відеоконференції),
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020042630000180, щодо
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженця та жителя м. Харкова, та 
ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
уродженки та жительки м. Києва,
засуджених за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року:
- ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- ОСОБА_8 засуджена за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до штрафу в сумі 510 грн, ухвалено виконувати самостійно.
У справі вирішено цивільні позови та долю речових доказів.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 грудня 2020 року змінив вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року: виключив з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду на самостійне виконання вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до штрафу в сумі 510 грн. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_8 засуджені за те, що вони, діючи повторно, за попередньою змовою між собою, вчинили крадіжки чужого майна за таких обставин:
19 квітня 2020 року приблизно о 22:00 біля будинку № 89 на просп. Слобожанському в м. Дніпрі таємно викрали з кишені пальто ОСОБА_9 її мобільний телефон «Samsung Galaxy A30, 32 gb», спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в сумі 4229,10 грн; 
28 квітня 2020 року приблизно о 15:15 на території Образцовського ринку на вул. Калиновій у м. Дніпрі таємно викрали з кишені куртки ОСОБА_10 її мобільний телефон «XIAOMI Redmi Note 7, 4/64 GB», спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в сумі 3574,25 грн;
04 травня 2020 року приблизно о 15:00 на території того ж ринку таємно викрали з кишені куртки ОСОБА_11 її мобільний телефон «Apple Iphone 11 Pro 256 Gb» спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в сумі 32 299,05 грн;
05 травня 2020 року приблизно о 16:20 на території  Калинівського ринку на вул. Калиновій у м. Дніпрі таємно викрали з кишені куртки ОСОБА_12 її мобільний телефон «Samsung Galaxy A10» 32 Gb, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в сумі 2719,15 грн. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8  на підставах істотного порушення кримінального процесуального закону. Вказує, що апеляційний суд не дотримався принципу диспозитивності сторін та порушив право засуджених на захист. А саме, зазначає, що судове засідання від 14 грудня 2020 року в суді апеляційної інстанції було проведено за відсутності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а крім того, останній був позбавлений можливості брати участь у судових дебатах. Звертає увагу, що суд видалився до нарадчої кімнати, не надавши засудженим останнього слова. Вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу. Прокурор вважав, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. 
Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК  є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, та правильність кваліфікації дій засуджених не оспорюються в касаційній скарзі захисника.
Що стосується доводів захисника про необхідність скасування ухвали суду апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то суд касаційної інстанції дійшов такого.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Частиною першою ст. 412 КПК передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 405 КПК  апеляційний розгляд здійснюється за правилами 
судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених 
главою 31 КПК.
Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 401 КПК  обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Тобто для прийняття рішення щодо того, чи є відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення розгляду кримінального провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити, яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.
З матеріалів кримінального провадження видно, що 30 листопада 2020 року засуджена ОСОБА_8 брала участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та виступала в судових дебатах. Вона була повідомлена про дату наступного судового засідання, про що свідчить її власноручний підпис (т. 1 а.к.п. 191), але до апеляційного суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила та не заявляла клопотань про відкладення розгляду справи.
Засуджений ОСОБА_6 , будучи належно повідомленим про розгляд провадження в апеляційному суді, надав згоду на проведення з ним відеоконференції. Однак у подальшому він відмовився брати участь у дистанційному судовому засіданні, при цьому жодних клопотань щодо особистої участі в судовому розгляді не заявляв. 
Що стосується доводів захисника про те, що апеляційний суд припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки видалився до нарадчої кімнати, не надавши засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виступити з останнім словом, то слід звернути увагу на таке. 
Частиною 5 ст. 405 КПК передбачено, що перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції обвинуваченому, який брав участь в апеляційному розгляді, надається останнє слово.
З матеріалів кримінального провадження видно, що засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не виступали з останнім словом в апеляційному суді, оскільки 14 грудня 2020 року вони не брали участі в судовому засіданні, під час якого суд апеляційної інстанції видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення. За таких обставин підстав вважати, що апеляційний суд порушив права засуджених на захист, позбавивши їх можливості виступити з останнім словом, немає. 
Слід звернути увагу на те, що захисник ОСОБА_7 , який брав участь у цьому судовому засіданні, клопотань про відкладення судового розгляду у зв`язку з неявкою засуджених не заявляв.
Таким чином  апеляційним судом не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                                  ОСОБА_3