ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 серпня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №583/4818/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1077/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Ільченко В.М., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області, 

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» (далі– ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є абонентами (споживачами) ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» по споживанню послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідачам належить квартира за вказаною адресою на праві власності по 1/2 частині кожному. 
На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок та укладено договір №80077 від 20 листопада 2015 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ». 
Вказує, що споживачі не проводять оплату в належному обсязі за спожиту теплову енергію, в зв`язку з чим, за період з квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно, виникла заборгованість за надані послуги в сумі 35666,02 грн. 
Зазначає, що борг за період з 01 квітня 2017 року по березень 2020 року в сумі 33542,72 грн було стягнуто з ОСОБА_1 судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року №583/1419/20, який 03 вересня 2020 року ухвалою суду був скасований за заявою ОСОБА_1 .
Вважає, що перебіг позовної давності був перерваний 29 квітня 2020 року поданням товариством заяви про видачу судового наказу і почався заново після винесення ухвали суду від 03 вересня 2020 року про скасування судового наказу. 
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 35666,02 грн, а також судові витрати в сумі 2102 грн, з них: 210,20 грн – сплачений судовий збір при подачі заяви про видачу судового наказу, 1891,80 грн – сплачений судовий збір при подачі даного позову.
Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 06 травня 2021 рокупозов ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно в сумі 17833,01 грн.
Стягнув з ОСОБА_2 , на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно в сумі 17833,01 грн.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» 1051 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» 1051 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що судом стягнута заборгованість у розмірі 35666 грн 02 коп. за період з квітня 2017 року по грудень 2020 року, тобто за 3 роки і 8 місяців, проте загальний строк позовної давності складає 3 роки. Крім того, звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою, про що у своїй постанові від 07 липня 2020 року справа №712/8916/17 вказала Велика Палата Верховного Суду.
Звертає увагу суду на те, що позивач при подачі позову збільшив розмір опалювальної площі квартир з 54,7 кв.м на 57,4 кв.м.
Вказує, що позивачем неправильно вирахувано показник по кількості спожитої теплоенергії по відомостям нарахування за приладом обліку теплової енергії по особовому рахунку та не зазначено кількість споживачів у будинку АДРЕСА_2 , на що суд не звернув увагу.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частки) квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
20 листопада 2015 року між ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Особовий рахунок споживача – НОМЕР_1 , адреса квартири – АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.3 договору, опалювальна площа квартири становить 54,7 кв.м (а. с. 8-9).
Охтирський міськрайонний суд Сумської області судовим наказом від 29 квітня 2020 року № 583/1419/20 стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з квітня 2017 року по березень 2020 року включно в сумі 33542,72 грн, а також 210,20 грн судових витрат, що були сплачені стягувачем при подачі заяви (а. с. 7).
Охтирський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 03 вересня 2020 року судовий наказ від 29 квітня 2020 року скасував, роз`яснив стягувачу, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 6).
У будинку за адресою: АДРЕСА_2 встановлений прилад облікової енергії SHARKY №55804440 на центральне опалення (а. с. 83-87). 
Встановлено, що ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» надавало відповідачам, які є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Розрахунки за спожиті комунальні послуги проводилися відповідно до тарифів встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та рішеннями виконавчого комітету Охтирської міської ради (а. с. 11-21).
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за період з квітня 2017 року по листопад 2020 року включно становить 35666,02 грн (а. с. 68, 83). 
Задовольняючи позов ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами неналежно виконувались зобов`язання з оплати комунальних послуг, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року у розмірі 35666,02 грн.
Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов його з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Згідно з приписами ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов`язком виконавця – надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2006 року №630 передбачено, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Згідно з положеннями ч. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Положеннями ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Відповідно до вимог п. 18 та 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2006 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неналежне виконання відповідачами зобов`язання щодо внесення плати за надані позивачем послуги з централізованого опалення належного їм на праві власності житлового приміщення.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність за вимогами ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ», про застосування якої під час розгляду справи заявив відповідач ОСОБА_1 , перервалася поданням заяви про видачу судового наказу.
Як убачається з матеріалів справи, із позовом про стягнення заборгованості за надані послуги, що виникла у період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2020 року ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» звернулося 23 грудня 2020 року. 
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При вирішенні цього спору, колегія суддів бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 38 постанови від 07 липня 2020 року (справа № 712/8916/17, провадження  №14-448цс19) про те, що  подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку підлягає застосуванню строк позовної давності, та оскільки із позовом до суду ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» звернулось 23 грудня 2020 року, то необхідно стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року у розмірі 33553 грн 78 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем неправильно вирахувано показник по кількості спожитої теплоенергії та не зазначено кількість споживачів у будинку АДРЕСА_2 , не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки кількість спожитої теплоенергії визначається на підставі показань теплолічильника та розподіляється пропорційно площі приміщень, що опалюються (квартир, місць загального користування тощо): спожитий обсяг ділиться на опалювану площу всього будинку та помножується на опалювану площу окремої квартири та тариф.
При наявності квартирного теплолічильника кількість спожитої теплоенергії визначається на підставі показань теплолічильника, до цієї величини додається обсяг теплової енергії (у гігакалоріях), який був витрачений на обігрів місць загального користування (сходова клітина, під`їзд). Спожитий обсяг помножується на тариф.
За відсутності теплолічильника плата визначається за нормою з урахуванням коефіцієнта, який залежить від температури зовнішнього середовища та кількості днів у місяці, коли надавалася послуга, а також опалюваної площі квартири та тарифу.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем збільшено розмір опалювальної площі квартир з 54,7 кв.м на 57,4 кв.м є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Є помилковими і доводи апеляційної скарги про те, що не підлягає задоволенню вимога ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» про відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, який було сплачено за подання заяви про видачу судового наказу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Ч. 2 ст. 164 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. 
Отже, на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року у розмірі 33553 грн 78 коп., тобто пропорційно розміру частки в праві власності на квартиру з кожного із відповідачів підлягає стягненню по 16776 гривень 89 коп. В іншій частині позову за період 01 квітня по 30 листопада 2017 року слід відмовити за спливом строку позовної давності. 
Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо позовної давності, на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити рішення і відносно іншого відповідача ОСОБА_2 , яка апеляційну скаргу на рішення суду не подавала. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1977 грн 51 коп., тобто по 988 грн 76 коп. 
Враховуючи, що ціна позову складає 35666 грн 02 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1   та  ОСОБА_2 на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року у розмірі по 16776 гривень 89 копійокз кожного. 
Стягнути  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 988 гривень 76 копійок з кожного.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БРОКЕНЕРГІЯ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня по 30 листопада 2017 року відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :                                                Т.А. Левченко 

Судді:                                                                 О.Ю. Кононенко

                                                                        С.С.Ткачук