ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 19 серпня 2021 р. 	Справа № 440/761/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткової постанови щодо розподілу судових витрат в адміністративній справі за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 по справі   №   440/761/21
за позовом ОСОБА_1  
до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України                  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити  певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі -    позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі    – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.10.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.10.2018;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 2014 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.10.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 2014 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.10.2018;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відмову в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 04.10.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 04.10.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України провести розрахунок за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на 04.10.2018 та виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 04.10.2018.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 позов задоволено.
Відповідач не погодився з таким рішенням, подав апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишено без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 по справі № 440/761/21 - залишено без змін. 
До Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття додаткової постанови по справі №440/761/21. Позивач зазначає, що ним здійснено оплату на професійну правничу допомогу адвоката щодо виготовлення відзиву на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 05.06.2021 р. де зазначено про стягнення з відповідача понесених витрат на його користь, а тому відповідно до ст. ст. 132, 134 Кодексу адміністративного судочинства України, вказана оплата на професійну правничу допомогу адвоката є судовими витратами та відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 ..
          Згідно з ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшла до висновку про наявність підстав для ухвалення додаткової постанови з огляду на наступне.
          Перелік правових підстав, за наявності яких суд може постановити додаткове рішення, передбачений ст. 252 КАС України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
          Згідно п. 3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Приписами ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.ч. 3-7 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2020 по справі № 140/2323/19.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
На підтвердження обставин понесення витрат на професійну правничу  допомогу до суду надано: договір № 038 від 04 червня 2021 року про надання професійної правничої допомоги; розрахунок суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 038 від 04 червня 2021 року громадянину ОСОБА_1 ; опис виконаних робіт відповідно до договору № 038 від 05 червня 2021 року про надання професійної правничої допомоги; квитанція № 038/21 від 05 червня 2021 року про сплату гонорару в сумі 3064 (три тисячі шістдесят чотири) гривень 50 копійок; акт виконаних робіт від 05 червня 2021 року.
З розрахунку суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги встановлено, що адвокатом Кучук А.О. надано правову інформацію, консультацію та роз`яснено із правових питань щодо обставин які виникли між ОСОБА_1 та Військова частина НОМЕР_1 Міністерство оборони України – 2270 грн. * 10% = 227 грн. Складено, виготовлено відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року в справі № 440/761/21 до Другого апеляційного адміністративного суду з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України на восьми аркушах в трьох примірниках з додатками (для суду, відповідачу та позивачу). Отримано від громадянина ОСОБА_1 гонорар відповідно до квитанції 038/21 від 05 червня 2021 року – 2270 грн. * 125% = 2837,50 грн., всього – 3064,50 грн.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що представником позивача жодним чином не обґрунтовано застосування різного відсотку для обчислення фіксованого розміру гонорару.
Так,  розрахунок суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 038 від 04 червня 2021 року громадянину ОСОБА_1 , який є додатком до договору №038 від 04.06.2021 містить відомості про застосування 10% від прожиткового мінімуму до послуг з надання правової інформації, консультації та роз`яснень із правових питань та 125% з надання послуг щодо складання, виготовлення відзиву на апеляційну скаргу. Представник позивача не вказує ані час витрачений на виконання робіт, ані як ним визначена складність справи. 
При цьому,   статтею 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI   «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Відтак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Оцінюючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що лише витрати на професійну правничу допомогу на суму 500 грн, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію реальності таких витрат.
Таким чином, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Спаскін О.А.	
Судді	   	Присяжнюк О.В.    Любчич Л.В.