Справа № 161/11037/20 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/804/21  Категорія: 84 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Жилко З. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька, Державної Казначейської служби України про стягнення виконавчого збору за апеляційною скаргою відповідача Державної Казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року позивач звернулась в суд з даним позовом покликаючись на такі обставини.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.11.2014 у справі № 161/15938/14- ц позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 514267.50 грн.
За заявою стягувача рішення видано виконавчий лист, який передано на примусове виконання.
В ході примусового виконання рішення суду замінено стягувача у виконавчому провадженні на ТзОВ «Креди-Капітал».
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11.12.2019 заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 06.11.2014 у справі № 161/15938/14-ц скасовано.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11.02.2020 позовну заяву залишено без розгляду.
Постановою старшого державного виконавця від 06.09.2019 Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про стягнення виконавчого збору із ОСОБА_2 у розмірі 51426.75 грн. Матеріали виділено в окреме провадження.
Постановою старшого державного виконавця Гончар О.Ю. відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору.
Перерахування виконавчого збору до державного бюджету відбулось 09.12.2019.
Позивачка зверталася до Першого відділу ДВС м. Луцьк про повернення виконавчого збору, однак у поверненні виконавчого збору їй відмовлено. 
Покликаючись на положення ч.7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із скасуванням рішення суду, в процесі виконання якого стягнуто виконавчий збір, просила стягнути на її користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України 51426.75 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30 березня 2021 року позов задоволено.
Постановлено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 51 426.75 грн., що перераховані до державного бюджету платіжним дорученням № 3327 від 12.09.2019.
В апеляційній скарзі Державна Казначейська служба України просить рішення суду скасувати.
Вказує, що позивачем не дотримано процедури повернення виконавчого збору, визначеної Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів,затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі – Порядок 787).
Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Вивчивши апеляційну скаргу та докази, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки положення Порядку 787 не підлягають до застосування за обставин, вказаних у позовній заяві.
Зокрема, згідно з пунктом 2 Порядку 787, цим нормативно-правовим актом визначено процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі); перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок.
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернулась в суд з позовом про повернення стягнутого в дохід держави виконавчого збору в ході примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та обґрунтувала позовні вимоги посиланням на обставину скасування судового рішення, яке перебувало на примусовому виконанні у державній виконавчій службі. Отже, стягнутий з позивача виконавчий збір не відповідає критерію «помилково або надміру зарахованих до державного бюджету коштів».
Тому аргументи апеляційної скарги про недодержанням позивачем процедури повернення коштів ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень Порядку 787 та обставин справи.
Відповідно до приписів частини І статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з частиною 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд вбачає наявність підстав для застосування норми частини 4 статті 367 ЦПК України та вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги та погоджується з вимогами апеляційної скарги про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судового рішення про відмову у позові у зв`язку з таким.
Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.11.2014 у справі № 161/15938/14ц стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в сумі 514267,50 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11.12.2019, за зверненням ОСОБА_3 , заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 06.11.2014 у справі № 161/15938/14ц скасовано та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11.02.2020 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» залишено без розгляду. 
Постановою старшого державного виконавця від 06.09.2019 Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області винесено постанову про стягнення виконавчого збору із ОСОБА_2 в сумі 51426,75 грн. Матеріали виділені в окреме провадження.
09.09.2020 постановою старшого державного виконавця Гончар О. О. відкрито провадження № 59993434 про стягнення в користь держави із ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 51426,75 грн.
Встановивши наведене, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про наявність підстав для застосування положень частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та стягнення з держави виконавчого збору, перерахованого до державного бюджету України.
Такий висновок суду є помилковим , не відповідає обставинам справи, не ґрунтується на нормах матеріального права.
З дослідженого апеляційним судом виконавчого провадження № 555552098 по виконанню виконавчого листа 161/15938-14 від 20.01.2015 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» 514267.50 грн. вбачається, що 07.09.2019 ТзОВ Фінансова компанія «Креди-Капітал» звернулося до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк головного територіального управління юстиції у Волинській області з заявою про повернення виконавчого листа 161/15938-14 від 20.01.2015 стягувачу без виконання.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.06.2019 у справі № 161/15938/14 ц замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за виконавчим листом у даній справі .
Постановою від 09.09.2019, винесеною старшим державним виконавцем Гончар О.Ю. на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону, виконавчий лист 161/15938-14 від 20.01.2015 повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.
З матеріалів зазначеного виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не виносилась постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачу, виконавчий збір стягнуто не було.
Наслідки повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом першим частини першої статті 37 Закону, визначені у положеннях частини 3 статті 40 Закону.
Згідно з частиною 3 статті 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
З дослідженого апеляційним судом виконавчого провадження № 5993434 по виконанню постанови б/н про стягання виконавчого збору вбачається, що 09.09.2019 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 51 426 грн. 75 коп. виконавчого збору.
Із змісту постанови від 06.09.2019 про стягнення виконавчого збору вбачається, що така постанова винесена на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням виконавчого листа 161/15938-14 від 20.01.2015 про стягнення із ОСОБА_2 514 267.50 грн., який було повернуто стягувачу. 
З пояснень представника позивача вбачається, що вказану постанову ОСОБА_2 не оскаржувала, виконавчий збір стягнуто в ході примусового виконання постанови.
02.04.2020 старшим державним виконавцем Гончар О.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню постанови б/н від 06.09.2019 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону, у зв`язку із перерахуванням в дохід держави стягнутого виконавчого збору в повному обсязі.
В матеріалах справи наявні платіжні доручення № 3327 та розпорядження № 59993434 від 09.12.2019, згідно з якими виконавчий збір в сумі 51426,75 грн. стягнутий із позивачки та перерахований до державного бюджету України.
Згідно з приписами частин 1, 2 статті 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Отже, ця норма передбачає можливість повернення виконавчого збору не у зв`язку із скасуванням рішення, яке підлягало виконанню, як це тлумачить позивач, а у зв`язку із закінченням виконавчого провадження з тієї причини, що рішення, яке підлягало виконанню, скасоване. Сама по собі обставина скасування судового рішення, яке підлягало виконанню, не передбачена нормами Закону як підстава для повернення виконавчого збору.
На підставі матеріалів виконавчого провадження апеляційним судом встановлено, що у виконавчому провадженні № 55552098 по виконанню виконавчого листа № 161/15938-14 від 20.01.2015 про стягнення із ОСОБА_2 на користь банку боргу, не виносилась постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення суду, яке підлягало виконанню, а виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі поданої заяви.
В матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про скасування рішення Луцького міськрайонного суду від 06.11.2014 у справі № 161/15938/14ц, на підставі якого був виданий виконавчий лист.
Належить зауважити, що пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону передбачено самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження - скасування рішення, на підставі якого видано виконавчий лист.
За таких обставин суд першої інстанції безпідставно застосував норму матеріального права – пункт 7 статті 27 Закону як підставу задоволення позову, оскільки матеріалами виконавчого провадження підтверджується відсутність передбачених цією обставин для повернення виконавчого збору, стягнутого в дохід держави
Відповідно до положень частини І статті 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи встановлені у даному судовому засіданні обставини, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд безпідставно застосував пункт 7 ст. 27 Закону , яка не підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, та дійшов висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Враховуючи, що Державна Казначейська служба України просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові, однак, апеляційний суд дійшов висновку про наявність інших підстав для скасування рішення суду, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_2 на користь Державної Казначейської служби України сплачений відповідачем у мінімальному розмірі судовий збір – 1261,20 грн .
Керуючись статтями 268,  367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача Державної Казначейської служби України задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року в даній справі скасувати та постановити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька, Державної Казначейської служби України про стягнення виконавчого збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної Казначейської служби України 1261,20 грн. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий         

Судді: