УХВАЛА
22 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/963/20
адміністративне провадження № К/9901/24503/21
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2021 року 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2021 року
у справі №640/963/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про  визнання протиправним та скасування рішення, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення №22 від 13.12.2019 року кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №6 "Про неуспішне проходження прокурором атестації". 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2021 року, залишеним без змін постановою  Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2021 року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення №22 від 13.12.2019 року кадрової комісії Офісу Генерального прокурора №6 "Про неуспішне проходження прокурором атестації".
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої  статті 328 КАС України  (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень  КАС України  дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої  статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункти 1 та 3 частини 4  статті 328 КАС України  як на підстави касаційного оскарження.
В обґрунтування касаційної скарги заявник вказав на неправильне застосування судами норм матеріального права, що пролягає у помилковому тлумаченні пунктів 10,19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури"  (далі - Закон №113-ІХ) та положень пункту 9 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221) та порушення процесуального права - недотримання судами вимог статей  246,  322 КАС України. Водночас, заявник послався, що судами не враховано висновки Верховного Суду, висловлені у справі №  200/13482/19-а.
Суд відхиляє доводи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 листопада 2020 року (справа №200/13482/19), оскільки у цій справі висловлено правову позицію виключно щодо подання прокурором заяви про переведення та згоду на проходження ним атестації, однак як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень, предметом розгляду даної справи є лише визнання протиправним і скасування рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Разом з тим, Офіс Генерального прокурора в якості підстави касаційного оскарження зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 7 (щодо умов переведення прокурорів), пункту 9 (на підставі якого затверджено Порядок №221 та визначено, що атестація прокурорів проводиться згідно з цим порядком), пункту 12 (щодо повноважень кадрової комісії під час співбесіди), пункту 13 (щодо визначення переліку етапів атестації прокурорів), пункту 15 (щодо повноважень кадрових комісій на отримання інформації    щодо прокурора та умови ухвалення відповідного рішення) розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ.
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаних підстав, Суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 9  розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Вказана норма є загальною, а касаційна скарга не містить обґрунтувань її неправильного застосування судами попередніх інстанцій.
Щодо аргументів касаційної скарги з приводу відсутності висновків Верховного Суду про застосування пунктів 7, 12, 13, 15 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, Суд зауважує наступне.
Офіс Генерального прокурора лише процитував зазначені норми закону, проте не зазначив у чому саме полягає неправильність їхнього застосування судами, обмежившись лише доводами про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики та винятковості справи, з посиланням на запровадження заходів щодо перезавантаження органів прокуратури, необхідності створення умов для надання можливості доброчесним кандидатам зайняти посади прокурорів тощо. Такі доводи є формальними, оскільки оцінка законності будь-яких рішень, у першу чергу, залежить від дотримання суб`єктом владних повноважень усіх критеріїв, визначених  статтею 2 КАС України, що є гарантією правомірності цього рішення.
Водночас, скаржником не наведено обґрунтованих підстав як саме висновок    Верховного Суду щодо застосування вищевказаних норм може вплинути на розгляд цієї справи, за обставин, установлених судами у цій справі, а також, зважаючи на зміст оскаржуваних рішень, у яких предметом спору є визнання протиправним і скасування рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Також Судом не приймаються доводи заявника щодо порушення судами процесуальних норм, оскільки положення статей 246 (зміст рішення) та 322 (зміст постанови суду апеляційної інстанції)  КАС України, на які послався заявник як на підставу оскарження судових рішень, є загальними і не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої  статті 328 КАС України.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій,  що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені  статтею 341 КАС України.
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до  КАС України  змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених  статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі №640/963/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                 В. Е. Мацедонська