ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«06» липня 2021 року
м. Харків
справа № 642/4028/20
провадження № 22ц/818/2827/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року в складі судді Євтіфієва В.М.
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2018 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA SEQUOIA», державний номер НОМЕР_1 , в м. Харкові по вулиці Путивльська, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого спричинив наїзд на паркан належного позивачам у рівних частках будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 , що призвело до механічних пошкоджень паркану та спричинило матеріальні збитки.

Вказали, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року по справі № 642/4272/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн, та судовий збір. 

Зі слів ОСОБА_3 , автомобіль, яким він керував, не застрахований.
Зазначили, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди паркан частково знищено. Вартість завданої їм матеріальної шкоди складає 30 153,00 грн, що підтверджується зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва № 02-01-01, що виконаний Приватним підприємством «Спецстройпроект-1».

Просили стягнути на їхню користь з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 30 153,00 грн та судові витрати у розмірі по 420,40 грн кожному.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року, у якому ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2021 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задоволено повністю; стягнуто на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 30 153,00 грн; стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 420,40 грн; стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 420,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачами не доведено причинного зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 07 листопада 2018 року, та ремонтом огорожі їхнього будинку. У наданому позивачами зведеному кошторисному розрахунку вартості об`єкта будівництва не проставлені дати проведення розрахунків, дати виконання робіт тощо, що викликає сумнів у проведенні ремонту. Експертиза у справі не призначалась. Крім того, рішенням суду від 06 липня 2020 року у справі № 642/1983/20 вже відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до нього та ОСОБА_4 за недоведеністю. Копії наданих позивачами письмових доказів не засвідчені належним чином, а оригінали документів не витребувані.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої заподіяно збитків позивачам у заявленому ними розмірі, та вони мають право на їх відшкодування.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 листопада 2018 року приблизно о 00 год. 10 хв.,  ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA SEQUOIA», державний номер НОМЕР_1 , в м. Харкові по вулиці Путивльська, №71, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого спричинив наїзд на паркан будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 , що спричинило матеріальні збитки.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року по справі № 642/6474/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Вказана постанова набрала законної сили 12 лютого 2019 року (а.с. 10).
Відповідальність водія ОСОБА_3 не застрахована, що сторони визнають.

Будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5845750 від 08 липня 2013 року та № 5837302 від 08 липня 2013 року. З вказаних витягів вбачається, що до складу об`єкта нерухомого майна входить, зокрема, огорожа (а. с. 6, 9).

Зі зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва № 02-01-01, виконаного Приватним підприємством «Спецстройпроект-1», а також відомості обсягів робіт до локального кошторису № 02-01-01, дефектного акту, локального кошторису на будівельні роботи №02-01-01, відомості ресурсів, розрахунку загальновиробничих витрат до локального кошторису вбачається, що вартість ремонту огорожі житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 30 153,00 грн (а. с. 11-22).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 

За статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи вищезазначене та вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції про стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивачів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо недоведеності причинного зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 07 листопада 2018 року, та ремонтом огорожі будинку позивачів, є необґрунтованими, оскільки постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що він спричинив наїзд на паркан будинку АДРЕСА_1 . Для відновлення стану свого майна позивачі несуть витрати, які відповідач має відшкодувати, оскільки шкоду завдано його діями.

Посилання ОСОБА_3 на те, що у наданому позивачами зведеному кошторисному розрахунку вартості об`єкта будівництва не проставлені дати проведення розрахунків, дати виконання робіт тощо, що викликає сумнів у проведенні ремонту, безпідставні, оскільки збитками, що підлягають відшкодуванню, є не лише вже понесені втрати та зроблені витрати, а й витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди зі свого боку відповідач не надав. Клопотань про призначення експертизи у справі від нього не надходило. 

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що рішенням суду від 06 липня 2020 року у справі № 642/1983/20 вже відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до нього та ОСОБА_4 за недоведеністю, судова колегія відхиляє. У зазначеному рішенні суду вказано, що суд не знайшов підстав для задоволення позову у зв`язку з ненаданням доказів, а саме щодо належності будинку позивачу, щодо наявності документу, який підтверджує право установи «Спецстройпроект-1» робити оцінювальні роботи (ліцензії, сертифікату), щодо родинного зв`язку відповідачів, належності автомобіля одному з них та спричинення моральної шкоди. При цьому, позивачу роз`яснено право на звернення до суду повторно за умови надання вказаних доказів. Позов, заявлений у цій справі, не є тотожним зі справою № 642/1983/20, оскільки не збігаються повністю сторони, заявлені вимоги та їх підстави. На відміну від справи № 642/1983/20, позивачі надали докази свого права власності на будинок та кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури інженера-проектувальника ОСОБА_5 , якою складено зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва №02-01-01 (а. с. 23).

Посилання відповідача на те, що копії наданих позивачами письмових доказів не засвідчені належним чином, а оригінали документів не витребувані, судова колегія відхиляє. Частиною 6 статті 95 ЦПК України передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Підстав витребувати у позивачів оригінали доказів у суду першої інстанції не було. Відповідність копій доказів їх оригіналам відповідачем під сумнів не ставилась. Отже, підстави не брати до уваги надані докази відсутні.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.