ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/890/21  Номер провадження 22-ц/814/1931/21	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року у складі судді Олефір А. О.
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в:
У травні 2021 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладено на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. 
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. 
Проте, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 25 січня 2021 року його заборгованість за кредитним договором складає 16 771,41 грн, з яких: 11 094,41 грн - заборгованість за кредитом, 5 527,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 150 грн - штраф.
Посилаючись на наведені обставини, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість на загальну суму 16 771,41 грн та судові витрати у розмірі 2 270 грн.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 грудня 2019 року станом на 25 січня 2021 року в розмірі 11 094,41 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у сумі 1 501,60 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах та штрафу суд не угледів. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 094,41 грн підлягають задоволенню. При цьому судом врахована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що посилання суду, як на підставу для відмови в позові, на відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах є безпідставним, оскільки укладений між сторонами договір є офертою, повно та безумовно прийнятою відповідачем. 
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг в А-Банку відповідач підтвердив своїм підписом факт ознайомлення з даними Умовами та зобов`язався у подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Відповідач користувався кредитом, а отже ознайомився з Умовами та правилами надання послуг в А-Банку і погодився з ними. 
Крім того, до матеріалів справи приєднано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор, між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноручно. Таким чином сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. 
Вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредитування.
В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України (частина четверта статті 19, стаття 274, частина перша статті 368 ЦПК України). 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК). 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі якої йому надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами складає між ним та банком договір, що засвідчив своїм власноручним підписом у заяві. 
До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк надав суду паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком із зазначеного відповідачем номеру телефону у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, Умови та правила надання банківських послуг за кредитними картами «Зелена», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/green/tariffs у розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена». 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2019 року, укладеним між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 25.01.2021 залишок простроченої заборгованості (тіло кредиту) складає 3 462,87 грн, залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 7 631,54 грн, а всього за тілом кредиту - 11 094,41 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість - 5 087,14 грн, залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість - 439,86 грн, всього загальний залишок заборгованості за процентами - 5 527 грн, штраф - 150 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині стягнення процентів за кредитом та штрафу суд першої інстанції керувався висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, та вважав недоведеним факт, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами та штрафів, й визнав такі вимоги банку безпідставними. 
Проте таких висновків суд дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення. 
За правилами статей 2, 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як а підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 77, частина перша статті 78 ЦПК України). 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і Витяг з Умов та Правил, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Однак, на відміну від справи № 342/180/17 у цій справі з боку відповідача не надходило заперечень щодо непогодження між сторонами наданих банком Умов та правил, Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», тому застосування судом першої інстанції вказаного правового висновку Великої Палати Верховного Суду до спірних правовідносин не є правильним, оскільки вказані правовідносини не є подібними.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що при укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі з фіксованою пільговою та базовою процентними ставками за кредитом, що становить 0,000001% на місяць та 3,7% в місяць або 44,4% річних відповідно, а також відповідальністю за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків у вигляді штрафу у розмірі 50 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу повністю або частково на суму від 100 грн, та 100 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше.
З такими умовами кредитування відповідач погодився, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що доводиться наданими позивачем письмовими доказами та іншою стороною не заперечується.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» містить електронний підпис клієнта ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, що свідчить про дотримання сторонами письмової форми правочину, що залишилось поза увагою місцевого суду. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції про недоведеність факту досягнення між сторонами у належній письмовій формі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та штрафу є помилковими.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 30 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).   
За частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки (пункти 2, 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Згідно статті 549, частини другої статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
У зв`язку з невнесенням відповідачем щомісячних обов`язкових платежів за кредитним договором банк має право вимагати сплати ним заборгованості, що виникла, та дострокового повернення кредиту, а також сплати процентів за користування кредитом та штрафів, які обумовлені укладеним між сторонами договором, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі.
Ухвалюючи нове рішення у справі, за правилами частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які присуджує позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 5 527 грн заборгованості по процентам за користування кредитом та 150 грн штрафу.
В іншій частині рішення  Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 5675 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        О. І. Обідіна

               О. В. Прядкіна