ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8586/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 17 березня 2020 за №2600-0309-8/36942 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), обчисленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» та виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати без обмежень її максимального розміру, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 06 серпня 2020 року № 21-1546зп без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату належної йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від розміру місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимальним розміром.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 17 березня 2020 за №2600-0309-8/36942 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. 
- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві з 13 грудня 2019 року з додержанням вимог рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(П)/2019 в порядку, встановленому зазначеним рішення Конституційного Суду України, на підставі частин 13 та 20 (в первинній редакції) статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657, та з урахуванням норм статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення пенсії) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати без обмежень її максимального розміру, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 06 серпня 2020 року № 21-1546зп, з урахуванням раніше проведених виплат.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, відповідач зазначає, що перерахунок пенсії працівникам органів прокуратури проводиться, зокрема, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, які працюють на відповідній посаді. 
Враховуючи, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019, нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, які працюють на відповідній посаді, не приймалися, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Скаржник зазначає, що згідно з листом Офісу Генерального прокурора від 18.02.2020 №21-698 вих20 щодо погодження порядку дій при перерахунку пенсії працівникам органів прокуратури у зв`язку із виконанням вказаного рішення Конституційним Судом України перерахунок пенсій, призначених згідно з Законом України «Про прокуратуру» проводиться у зв`язку із індивідуальними змінами, що впливають на збільшення заробітної плати.
Починаючи з 13.12.2019 індивідуальними змінами, що впливають на збільшення заробітної плати є, зокрема: звільнення з роботи .
Перерахунок пенсії проводиться з дати звернення за перерахунком пенсії. Право на перерахунок пенсії виникає у разі звернення за перерахунком, починаючи з 13.12.2019, якщо момент виникнення права на перерахунок пенсії настав не раніше 13.12.2019.
Разом з тим, позивач був звільнений з Генеральної прокуратури України 20.11.2019, а тому відмова у перерахунку пенсії за вислугою років на підставі його заяви від 02.01.2020 є правомірною.
Крім того, скаржник уважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивач на підставі статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-Х «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІ), у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», чинній на момент призначення пенсії, оскільки згадані положення статті 50-1 втратили чинність 01.01.2015.
Також відповідач висловлює незгоду з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру, оскільки це прямо суперечить вимогам статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), яка не скасована та є чинною.
Крім того, апелянт вказує, що позовна вимога щодо виплати позивачу пенсії без обмеження її граничного розміру та в розмірі 90% у межах виниклих правовідносин є передчасною.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, зазначаючи, що перерахунку пенсії має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 06 жовтня 2003 року. 
13 грудня 2019 року Конституційним Судом України було прийнято рішення № 7-р(ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. 
На підставі вказаного вище рішення Конституційного Суду України Генеральною прокуратурою України було видано на ім`я ОСОБА_1 оновлену довідку від 28 грудня 2019 року № 18-133вих-20, що враховується для перерахунку пенсії за посадою «заступника прокурора області» та становить 47702,66 грн. 
02 січня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в місті Києві з заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі вказаної вище довідки. 
Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві листом № 2600-0309-8/36942 від 17 березня 2020 року було відмовлено у перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що «згідно листа Офісу Генерального прокурора від 18 березня 2020 року № 21-698 вих.20 щодо погодження дій при перерахунку пенсій працівникам органів прокуратури у зв`язку з виконанням рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(П)/2019 перерахунок пенсій призначених згідно Закону України «Про прокуратуру», проводиться у зв`язку з індивідуальними змінами, що впливають на збільшення заробітної плати. Починаючи з 13 грудня 2019 року, індивідуальними змінами, що впливають на збільшення заробітної плати, є зокрема: звільнення з роботи. Перерахунок пенсії проводиться з дати звернення за перерахунком пенсії. Право на перерахунок пенсії виникає у разі звернення за перерахунком пенсії, починаючи з 13 грудня 2019 року, якщо момент виникнення права на перерахунок пенсії настав не раніше 13 грудня 2019 року. 
Згідно наданих документів, зокрема, трудової книжки, ви були звільнені з Генеральної прокуратури України 20 листопада 2019 року. 
Враховуючи зазначене, у перерахунку пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» на підставі вашої заяви від 02 січня 2020 року вам відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав».
Уважаючи зазначену відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Згідно із пунктом 21 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявленого аналогічні вимоги.
Предметом спору у справі, що розглядається, є право позивача як особи, якій призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури на підставі Постанови КМУ №657 від 30.08.2017  у розмірі 90% від розміру заробітної плати, без обмеження її максимальним розміром пенсії, після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019.
Судом встановлено, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 14 вересня 2020 року ухвалено рішення у зразковій справі №560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року.
Верховний Суд визначив наступні ознаки типової справи:
а) позивач - особа, яка отримує пенсію, призначену відповідно до Закону №1789-ХІІ або Закону № 1697-VII;
б) відповідач - територіальні органи Пенсійного фонду України;
в) предмет спору - вимога зобов`язати відповідача перерахувати пенсію відповідно до  статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ  або статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII;
г) звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України за перерахунком пенсії після 13.12.2019.
Також Судом зазначено, що висновки Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами перерахувати пенсію відповідно до  статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ  або  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII  після  ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019.
Таким чином, враховуючи предмет спору у справі, що розглядається, та предмет спору у справі, яку розглянуто Верховним Судом як зразкову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вказана справа є типовою справою по відношенню до справи №560/2120/20.
Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду справи №560/2120/20, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.
За результатом розгляду зразкової справи №560/2120/20 Верховним Судом зроблено висновок про те, що з 13.12.2019 особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону №1789-ХІІ або Закону №1697-VII мають право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам (зокрема на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657); такі пенсії перераховуються з 13.12.2019.
Таким чином, враховуючи висновки, які зроблені Верховним Судом у зразковій справі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими аргументи апелянта про відсутність у позивача права на перерахунок пенсії після прийняття Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019 від 13.12.2019.
Отже, в частині визначення права позивача на перерахунок пенсії, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду, висловлену в постановах від 17.09.2019, справа 676/3449/16, від 20.02.2018, справа №711/6019/16, від 02.03.2018, справа №264/1617/17, оскільки рішення у цих справах ухвалювалися без урахування рішення Конституційного Суду України  від 13.12.2019.
В той же час, суд апеляційної інстанції не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивача у розмірі 90% від суми заробітної плати та без обмеження її максимальним розміром пенсії.
Колегія суддів зазначає, що ключовим правовим питанням у справі є право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657.
Відповідно, питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.
Враховуючи мотиви відмови пенсійного органу у перерахунку пенсії позивача, суд зауважує, що спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії та щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.
Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Такі висновки суду апеляційної інстанції також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у рішенні від 14 вересня 2020 року у зразковій справі №560/2120/20.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність здійснення перерахунку пенсії позивачу, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати та проведення перерахунку пенсії без обмеження граничного розміру пенсії спрямований на майбутнє та є передчасним, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до статті 242 КАС України Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи вказаного дотримався не в повній мірі, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню. 
За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню в частині з прийняттям постанови про відмову в задоволення позовних вимог у цій частині.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати та без обмеження її максимального розміру скасувати та ухвалити у цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                          І.О.Лічевецький 

суддя                                                              В.П.Мельничук

суддя                                                              О.М.Оксененко