ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2021 року           справа №200/8152/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю позивач ОСОБА_1 , представника позивача Соловьова В.Б., представника відповідача Воят-Лашта І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 200/8152/20-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І.) за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського центру зайнятості про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Краматорського міського центру зайнятості (далі - відповідач, Центр зайнятості), в якому просив: визнання протиправним та скасування рішення від 09 червня 2020 року про скорочення виплати допомоги по безробіттю з 06 червня 2020 року по 03 вересня 2020 року; зобов`язання продовжити виплату з 06 червня 2020 року, нарахувати та виплатити допомогу по безробіттю; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати допомоги по безробіттю; звернути рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відмовлено в задоволені адміністративного позову.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування скарги зазначено, що 23.01.2019 позивачу вперше надано статус безробітного та з 30.01.2019 призначено допомогу по безробіттю строком на 360 календарних днів. 29.04.2019 припинено (скорочено виплату до 29.04.2019) у зв`язку із звільненням з останнього місця роботи за власним бажанням, з 30.04.2019 розпочато виплату відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (на момент 21.01.2019 позивачу виповнилось 58 років 5 місяців). Припинено-з 04.07.2019 у зв`язку із працевлаштуванням. Вдруге позивача було взято на облік 04.02.2020 та 05.02.2020 надано статус безробітного і з 12.02.2020 призначено до виплати допомогу по безробіттю в якості відповідного залишку (в разі повторної реєстрації безробітного в межах дворічного періоду -п.11 розділ 2 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу). Оскільки до другої реєстрації позивачу вже було виплачено 155 календарних днів допомоги по безробіттю, то залишилось до виплати - 205 календарних днів. Отже, починаючи з 12.02.2020. - останній день виплати допомоги по безробіттю настає 03.09.2020. Апелянт зазначає, що спірні правовідносин пов`язані з правом позивача на пенсію за віком, які суд першої інстанції передчасно прийняв без урахування судових рішень по іншим справам Також, апелянт зазначає, що ним 13.04.2021 отримано повідомлення з Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську за яким йому призначена пенсія за віком з 10.08.2020, отже прийняте відповідачем рішення про скорочення виплати допомоги по безробіттю з 06.06.2020 по 03.09.2020 є безпідставним та не законним.
Позивач та його представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Краматорського міського центру зайнятості із заявою від 23 січня 2019 року про призначення допомоги по безробіттю.
На підставі ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" позивачу надано статус безробітного 23 січня 2019 року строком на 558 календарних днів, однак у зв`язку з ненаданням позивачем довідку про пенсійний вік або вік набуття права на пенсію, йому перераховано виплату допомоги по безробіттю строком на 360 календарних днів (наказ від 12.02.2020 № НТ 200212). 
У зв`язку з працевлаштуванням, виплату допомоги було припинено з 04 липня 2019 року.
Відповідно до витягу із наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_1 наказом від 05 лютого 2020 року позивачу  надано статус безробітного.  Наказом від 12 лютого 2020 року призначено допомогу протягом 360 календарних днів з 12 лютого 2020 року по 09 серпня 2020 року.  Наказом від 20 травня 2020 року позивачу призначено допомогу по безробіттю  з 12 лютого 2020 року по 03 вересня 2020 року.
Таким чином, 12 лютого 2020 року позивачу призначено виплачувати допомогу по безробіттю на період з 12 лютого 2020 року по 03 вересня 2020 року (205 днів), з урахуванням попередньої реєстрації.
Наказом відповідача від 09 червня 2020 року позивачу скорочено виплату по безробіттю  з 06 червня 2020 року по 03 вересня 2020 року на строк 90 календарних днів у зв`язку зі звільненням з останнього місця роботи за угодою сторін відповідно до п. 1 п. 5 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне  соціальне страхування на випадок безробіття" та пп. 1 п. 5.3 "Порядку надання допомоги по безробіттю у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності".
Відповідач листом від 19 червня 2020 року № 01-14/2093 на заяву позивача щодо продовження виплати допомоги повідомив, що при первинному зверненні статус безробітного був наданий строком на 360 календарних днів. При повторному  зверненні, допомога призначена строком на 205 календарних днів з урахуванням попередньої реєстрації. З наданої довідки про вік набуття на пенсію, право на пенсію настане 10 серпня 2023 року. У зв`язку з тим, що з попереднього міста роботи позивача було звільнено за угодою сторін, прийнято рішення про скорочення виплати допомоги по безробіттю.
Наказом відповідача від 07 серпня 2020 року у зв`язку з поданням позивачем особистої заяви про зняття його з реєстрації, позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю  та припинено його реєстрацію як безробітного.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Спірним питанням є правомірність прийняття відповідачем рішення про скорочення виплати допомоги по безробіттю.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 2 ч.1 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067) передбачено право зареєстрованих безробітних, зокрема, на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"та цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-III (далі - Закон № 1533), право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.
Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині 2 статті 6 цього Закону та абзаці 3 частини 4 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів.
Для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів.
У разі чергового визнання в установленому порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно.
Пунктом 1 ч.5 ст.31 Закону № 1533 передбачено, що тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі: звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін (на 90 календарних днів).
Пунктом 4 розділу IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики Українивід 15 червня 2015 року № 613 також передбачено, що тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк 90 календарних днів у разі: 1) звільнення з останнього місця роботи чи служби за власним бажанням без поважних причин або за згодою сторін; 2) звільнення з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктом 7 статті 36, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктами 1, 2, 3, 4 статті 41 і статті 45 Кодексу законів про працю України, а військовослужбовцям - у разі звільнення зі служби з підстав, передбачених пунктом "в" частини третьої, пунктами "е", "є", "ж", "и" "і" частини шостої, пунктами "е", "є", "ж", "з" частини сьомої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Таким чином, за вимогами Закону № 1533 та Порядку № 613 тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк 90 календарних днів у разі звільнення особи за згодою сторін.
При цьому, положення законодавства не містять застережень щодо випадків не застосування вищевказаних вимог законодавства щодо скорочення тривалості виплати допомоги.
Відповідно до пункту 3-2 Розділ VIII Закону № 1533, встановлено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - в період карантину): 
допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного;
виплата допомоги по безробіттю може здійснюватися без особистого відвідування безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за умови підтвердження безробітним наміру перебування у статусі безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо);
для осіб, які втратили роботу в період карантину, не застосовуються вимоги щодо скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, визначені пунктом 1 частини 5 статті 31 цього Закону, при цьому загальна тривалість виплати допомоги по  безробіттю для таких осіб не може перевищувати 270 календарних днів.
Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 11.05.2020 на всій території України встановлено карантин.
Суд зазначає, що період карантину, встановлений Кабінетом Міністрів України, неоднарозово продовжувався до його спливу.
Відповідно до записів трудової книжки позивача (копія якої знаходиться у матеріалах справи), позивача на підставі наказу №386/к від 31 січня 2020 року з 03 лютого 2020 року було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (запис у трудовій книжці № 38). Отже, позивач втратив роботу не в період карантину, а тому на нього вищезазначені положення не розповсюджуються.
Тому, наказом відповідача від 09 червня 2020 року № НТ 200609 позивачу правомірно  скорочено виплату по безробіттю  з 06 червня 2020 року по 03 вересня 2020 року на строк 90 календарних днів у зв`язку зі звільненням з останнього місця роботи за угодою сторін відповідно до п. 1 п. 5 ст. 31 Закону № 1533 та пп. 1 п. 5.3 "Порядку надання допомоги по безробіттю у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності".
Посилання позивача на те, що він на момент звернення до відповідача був особою передпенсійного віку, суд не приймає, оскільки позивачем особисто було подано документи необхідні для призначення допомоги по безробіттю у т.ч. довідку ПФУ яка свідчила про те що позивач набуде право на призначення пенсії з 10.08.2023. Крім того, суд зазначає, що позивач не оскаржив рішення відповідача про призначення допомоги по безробіттю строком на 360 календарних днів як особі яка на дату надання статусу безробітного не була особою передпенсійного віку.
Суд зазначає, що наявність у позивача права на призначення допомоги по безробіттю на строк як особі передпенсійного віку, не скасовує обов`язок відповідача скоротити такий строк до 90 календарних днів у випадках визначених ч.5 ст.31 Закону № 1533.
Таким чином, враховуючи звільнення позивача за угодою сторін та відсутність обмежень застосування вимог законодавства щодо скорочення тривалості виплати допомоги, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про скорочення позивачу допомоги по безробіттю на строк 90 календарних днів у зв`язку зі звільненням з останнього місця роботи за угодою сторін, прийнято у відповідності вимог законодавства.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 200/8152/20-а  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 200/8152/20-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 07 липня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                    Е.Г.Казначеєв

Судді:                                                                                         І.В. Геращенко 

                                                                                                  Г.М. Міронова